264 P. A. ØY EN „[1^4 



over havet, at jordbunden netop er blit gunstig, endog for noget 

 større træer, vel et vidnesbyrd om, at selv de tidsrum, vi her staar 

 like over for, ikke er saa ganske kortvarige. Derover følger saa 

 el lorvlag (III), der paa grund af det underliggende lags delvise 

 utkilen tildels kommer til at hvile direkte paa leret; dette torv- 

 lag kan ikke med nogen rimelighet skrive sig fra noget andet 

 tidsrum end Pholas-niueaiiels fugtige periode. Og nu følger videre 

 op de vekslende lag ganske lovmæssig helt til vor egen tid. Lov- 

 mæssigheten er for stor til at være en tilfældighet. Vi staar igjen 

 like over for et nyt og talende vidnesbyrd om planters og dyrs 

 lovmæssige utbredelse og lovmæssige vandring, like meget talende 

 inot katastrotistiske forandringer og tilfældige flytninger som ta 

 lende for en kontinuerlig ulvikling og lovmæssig utbredelse, fra 

 tid til tid i det svundne, som fra sted til sted i nuet. 



Archibald Geikie gjengir ogsaa et »View of Terraces, Alten 

 Fjord, Norway », hvor fire tydelige og sammenhængende »strand- 

 linjer* sees over hverandre (Text Book of Geology, Vol. I, 1903, 

 pag. 384). Disse fire »strandlinje-niveauer » passer idethele meget 

 godt til den anskuelse, man tidligere hadde med hensyn til deres 

 dannelse, samt likeledes godt til den forestilling, som fra for- 

 skjellige hold blev gjort gjeldende med hensyn til grupperinger 

 i afsnit af den tid, som er forløpet siden avsmeltningen af sidste 

 indlandsis. Men de stemmer ikke med den antagelse, jeg i det, 

 foregaaende har hævdet med hensyn til forekomst, anordning og 

 gruj)pering af fossilførende niveauer, akkumulationsterrasser og 

 erosionsterrasser i vort land inden det lange tidsrum og under de 

 meget vekslende livsbetingelser, saavel i hav som paa land, under 

 afsmeltningen af det sidste indlandsbrædække, ra-tidens, og de efter 

 følgende mere selvstændig, enkeltvis eller parvis grupperede tids- 

 afsnit. Heller ikke slemmer antallet med denne tidsinddeling, naar 

 vi anskuer strandlinjens bevægelse paa den mekaniske maate, 

 som jeg ovenfor søkte at utvikle. Thi overensstemmende med 

 denne vil man nemlig, som vist, ha betingelsen for ulvikling af 

 erossionsterrasser i samtlige vendepunkter, saavel de positive som 

 negative. Og antallet vil derfor som regel være et helt andet 

 en ovennævnte, 



Hvad jeg nu har fundet er, at saavel inden Kristianiafeltet 

 som inden Trondhjemsfeltet møter vi en ganske vel utviklel 

 gruppe af slrandmerker, saavel erosionsterrasser som tilsvarende 

 akkumulationsterrasser, for hvert af de hovedniveauer som jeg 

 i den foregaaende fremstilling har ulskilt: Mijtiliis-niueauet, Port- 

 landia-niveaiiet , Littorina-niveaiiet, Pholas-niveaiiet, Mactra-nweauet, 

 Tapes-niveauet, Trinia-niueaiiet, Osfrea-nineau I (Suhhoreal) og 

 Ostrea-nivean II (Siibatlantisk), idelhele ni »strandlinjeniveauer«, 

 men desuten kan hertil føie sig flere eller færre, svakere utvik- 



