Nr. 6] KVARTÆR-STUDIER I TRONDH.IEMSFELTET 273 



Helland terrasser, i høiden 198 m. o. h. (Beskrivelse over søndre 

 Trondhjems amt, II, pag. 437). Det kunde i denne forbindelse 

 være verdt at gjenerindre om de talrike og vakre marleker som 

 er fundet ved Nea (II, 101), og de har jo sin betydning, selv om 

 det her endnu ikke er lykkedes at finde fossiler i dem; thi i 

 saadanne marleker findes jo fossiler paa en mangfoldighet af 

 steder, — vi erindre kun f. eks. Collett: »Glaciale Mergelknollen 

 mit Fischrest Einschliissen aus Beiern im nordlichen Nor\vegen» 

 (Tromsø museums aarshefter, III, pag. 96 — 104, og Zeitschrift fiir 

 die gesammten Naturwissenschaften, B. 53, 1880, pag. 839). 



Som allerede tidligere berørt er overensstemmelserne med 

 hensyn til Mijtiliis-iuiH'aiiets høidemaksimum saa gode, som man 

 ifølge de brukte maaleredskaper kan vente. Terrasserne ved 

 Langevand, Lien, Eidstu — Eggen, By og Sjølen kjendetegner sig 

 som tilhørende et og samme, temmelig skarpt uthævede niveau. 



At vi ved overgangen fra Heimdal til Klæbu like ved passet 

 i Sjølen, 229 m. o. h., finder en ganske liten terrasse, eller kanske 

 rettere terrasseret moræneresi, like øst for passet og i høide med 

 dette, indtil en halv meter lavere, er vistnok et fluvioglacialt fæ- 

 nomen, som vi først og fremst ikke maa sammenstille eller sam- 

 menblande med den marine grense for Mytiliis-niueauets vedkom- 

 mende, men som vi heller ikke maa sammenstille med de oven 

 for nævnte, i nær tilslutning til nævnte niveaus maksimumsgrense 

 paa sine steder optra>dende, noget høiere liggende terrasseresier. 



Foruten terrasser af den her nævnte fluvio glaciale art, som 

 tilsynelatende ofte kan gripe forstyrrende ind, har man andre, 

 som tildels er endnu vanskeligere at klare, nemlig saadanne af 

 glacio-marin arl. Og her er det som regel kun fossilfund, der 

 med sikkerlu'l kan lede ul af labyrinten. En lerlerrasse af denne 

 gruppe kan nemlig ved en senere forandring i slrandlinjens stilling 

 bli uisat for mange forandringer: erosion og utvaskning, uljevning 

 og paabygning. Og ofte svarer da det faunistiske indhold slet 

 ikke, eller kun meget daarlig med terrassens tilsynelatende plads 

 i niveau ra'kken. Den ulstrakle og jKia liere steder saa ri kl fossil- 

 førende lerlerrasse i omgivelserne af Ler station er vistnok, lillrods 

 for al senere omsæ*tninger og afpudsninger har fundet sled under 

 forskjellige senere tidsafsnit, i sin grundvold at henføre lil samme 

 afsætning som den Porlhuidia-fovvnde terrasse ved (iaua. I'^ornes- 

 odden er muligens noget yngre og horer vel forsaavidl sammen 

 med Kvaallerrassen, der hoiere op synes at gaa over i dalbunden, 

 hvorfor de fossilforende led af denne terrasse her muligens skulde 

 være at soke under elvens niNcau Derimot er vistnok den fossil- 

 førende lerterrasse ved Lundcnu) leglverk igjen at sammenstille 

 med Ler leirassen. Like undei- del nu'rkelige ai'skalningslag med 

 Porthimlid Icnlicuhi ved Lundemo leglverk stod en blaagraa, meget 



18 



