278 p. A. øYEN fl914 



lor derpaa igjen at synke med jernbanelinjen nivsten til havflaten, 

 hvorpaa ii^jen sligende og saa synkende frem til Levanger sta- 

 lion, ;'>,(! m. o. li. Videre stiger igjen lerraMiget i trinformede ter- 

 rasser, men sjenker sig igjen til den merkelige Eidsbotn ved 

 Alsladhaug kirke. Derpaa stiger igjen jernbanelinjen gjennem 

 svakt undulerende terrasselandskap, der i fordypningerne ofte 

 viser snit i torvmyrdannelser med tall-bevokset overflate, medens 

 snillel ovenfra ellers viser: (1) torvlag, (2) kvistlag, (3) torvlag. 

 Derpaa sa'nker jernbanelinjen sig igjen noget mot Skognfjorden, 

 men stiger saa igjen langs denne og videre mot syd til Skogn 

 station, 49,9 m. o. h., hvor man har et bølgeformet, stigende ter- 

 rasselandskap. Derpaa følger et noget uregelmæssigt, skogbevokset 

 og dyrket, snart litt sligende og snart litt synkende lerrasseterræn 

 gjennem el tildels i de store hovedtræk temmelig flalt og aapent 

 landskaf), meget dyrket, men paa sine steder ogsaa med temmelig 

 utslrakt skogbestand, dels meget undulerende fast fjeldgrund og 

 dels løst materiale, frem til Ronglan station, 61,4 m. o. h. Videre 

 gaar saa jernbanelinjen over bølgeformet og undulerende fjeld- 

 grund, ofle i fordypningerne tildels utfyldl med løst materiale, der 

 liolder sig i nogenlunde samme høide som omkring Næsvands- 

 kanalen. Terrænet, og jernbanelinjen med, sænkes saa litt, men 

 sliger igjen med rik Tiissilago-\eks,[ frem til flåterne om Aasen 

 station, der ligger 1 a 2 m. høiere end disse flåters gjennem- 

 snitlige niveau. Selv disse forholdsvis utstrakle terrassellaler er 

 tildels meget uregelmæssige med noget undulerende eller bølge- 

 formet landskap; fast fjeld stiger hyppig op af løsmalerialet, der 

 paa mange steder faar karakteren væsentlig af el utfyldnings- 

 materiale. Fra Aasen slation, 70,6 m. o. h., følger jernbanelinjen 

 el eiendommelig Uangl dalføre, en gammel canon-dannelse, netop 

 bred nok til at skalfe bredvis plads for jernbanelinjen, elv og 

 vei, det hele førende ned til Fæltenfjord. Men i denne canon- 

 dannelse er ogsaa paa flere steder anriket en hel del lerterrasser. 

 Man kommer saa frem til de interessante fossilforekomster ved 

 Slenssvedjan og Langslein. Høiden af denne sidste forekomst 

 gaar op omtrent i niveau med jernbanestationen, 7,9i-, m. o. h., 

 eller muligens ogsaa et par meter høiere, ca. 10 m. o. h. Straks 

 nord eller nordvest for Skatval station findes temmelig utstrakte, 

 nogenlunde llate, dels dyrkede, men ogsaa myragtige strækninger, 

 delvis med løvskog. Omkring Sve bankerne har man el skraa- 

 nende terræn ned til fjorden, med moræne i dalsiden og helt 

 ned til fjorden. Syd for Skatval, fra stationens høide, 65,9 m. 

 o. h., har man en ganske svakt affaldende og meget erodert ler 

 rasse, der saaledes faar el meget undulerende ulseende. Terrasse- 

 landskapel falder nu meget hurtig af mol Sljørdalshalsen, med 

 de interessante, rikl fossilførende lerafsa'lninger omkring Tangen 



