2y2 H. A. ØYEN [1941 



Al forskjellige dypvandsafsælninger, som ved Luiidemo tegl 

 verk, 54, i; — 80, i in. o. h., viser liknende og tilsvarende fænome 

 ner (I, Hl), er jo nævnt i det toregaaende, og rimeligvis har disse 

 afsa'tninger en temmelig vid og almindelig utbredelse, da f. eks. 

 i delle tilfælde den korresponderende terrasse kan følges over 

 længere slrækningei-, saaledes nord for Horrig kirke (I, 30). Og 

 de blandede forekomster ved VoUan, 90,4 m. o. h. (I, 95) og 

 Krokset, 91, -2 m. o. h. (I, 98) tyder i samme retning, med om 

 raadels marine grense nogenlunde bestemt ved de forholdsvis 

 naM-liggende (iilhaugs og Sunlibakkens terrasser i Ørkedalen, 

 henholdsvis 159, i. m. o. li. (I, 99) og 156,6 m. o. h. (I, 99), eller 

 med el afrundet tal 160 m. o. h. (I, 99). Gjennem Guldalen 

 gjenfinder man forresten en Vo/c/m-terrasse flere steder i omtrent 

 samme ovennævnte niveau, saaledes med Portlandia arctica ved 

 Tislaug 81, i) m. o. h. (I, 90), Baardshauglerrassen nær Ler station 

 98,4 m. o. h. (I, 43), likesom ogsaa i Melhus, ved Lerli ca. 87 m. 

 o. h. (I, 71) og med Portlandia ovenfor Høieggen, 54,2 m. o. h. 

 (I, 69). I Børseskogn gjenlindes liknende flere steder, saaledes 

 mellem Vollan og Riaunet. 90,4 m. o. h. (I, 97), og likesaa i 

 Ørkedalen ved Kvam, 99,4 m. o. h. (I, 100). Man kunde kanske 

 fra Nidelvens dalføre njevne Kammene, 92,5 m. o. h. (II, 87), 

 Nordset fra 74,8 — 83,.". m. o. h. som nedre grense, men stigende 

 heh til 123,0 m. o. h. (II, 89), og F^jerheimsfossen, 83,5—117,0 

 m. o. h. (II, 89). Nu er del rigtignok saa, at man ikke her ved 

 disse findesteder og i disse proliler har fuldstændige snit overalt, 

 men man kjender dog saa meget deraf, al den underste del, og 

 ofte den hele afsæ'lning, er al henføre til ra-periodens senere af- 

 snit, den midlere paa enkelte steder nødvendigvis til Mijtiliis- 

 iiineauets tid, medens den øvre paa sine steder maa henføres til 

 de store lerterrassers, Portlandia-nireaiiets, tidsafsnit. Niveauet er 

 heller ikke ukjendt fra de indre omgivelser af Trondhjemsfjorden. 

 Del turde nok hæmde, al en del af terrassen, 88 m. o. h., oven- 

 for Gløshaugen (II, 76) blir al føre hil, likesom kanske ogsaa 

 del merkelige Romuldsliprofil, 83,9 — 87,4 m. o. h. (II, 77), finder 

 sin naturligste forklaring ved at henføres til denne gruppe. 

 Sandsynligvis bør man ogsaa her anføre Morsetlerrassen, 72, t> — 

 90,1 m. o. h. (II, 129), og i analogi med forholdene ved Fjer- 

 heimsfossen er del, man vistnok her i nærhelen linder terrassen 

 ved Aassveet hæve sig til 117,4 m. o. h. (II, 130). Og ganske 

 nylig har stud. real. Nordhagen brakt mig endel fossiler fra et 

 lindesled, Velvangsaune i Skalval, i en høide af 75—90 m. o. h., 

 som del har været mig en fornøielse at gjennemse. Da Nord- 

 HAGE.N rimeligvis senere kommer til at ofrentliggjøre den sam- 

 lede faunalisle Ira denne lokalitet, skal jeg kun nævne nogen af 



