294 p. A. øYEN [1914 



iiUall, al vort lands brædæmmede sjøer for en slor del falder 

 indenfor Ua periodens grenser«. Denne slutning var jeg tidligere 

 kommet til ved dels at studere grenserne for indlandsisens sidste 

 resier saavel i Dovre-trakterne som ogsaa ved en reise i Jemt- 

 land, lil Storsjøomraadet sommeren 1912, men særlig ved studiet 

 af de lil ra-periodcn hørende fossilførende afleiringer i Ørkedalen, 

 Guldalen, Sljørdalen, Værdalen og Snaasen. Den pelrografiske 

 beskaflenhet af disse viste nemlig ved sin fmslemmede karakter 

 egenskaper, temmelig forskjellige fra dem, man er vant til at 

 tinde hos de tilsvarende afsætninger inden Kristianiafeltet. De 

 tluvio-glaciale massers afsætning som glacio-marine strak saale- 

 des ikke til, og der levnedes ingen vei til at forklare forskjellen 

 uten ved at anta, at der hadde fundet sted en afklaring paa 

 forhaand, og en saadan kunde ikke antas her mere end i Kristi 

 aniafeltet at ha fundet sted, medmindre særlige afklaringskummer 

 eller afslemningsbassiner hadde eksisteret inden Trondhjems- 

 feltets daværende nedslagsomraade, men saadanne hadde man 

 jo netop i de brædæmmede sjøer. Den paa forhaand stedfundne 

 afslemning af materialet i Trondhjemsfeltets fossilførende lerter- 

 rasser maatte derfor være af glacio-lakustrin art, og derved fik 

 man for det første en helt naturlig forklaring paa de pelrogra- 

 fiske eiendommeligheter, men samtidig erholdt man ogsaa et 

 middel til at tidfæste en større del af setesjøfænomenet. 



Allerede paa el forholdsvis tidligt tidspunkt i mit videnska- 

 l)elige arbeide fængslede Gudbrandsdalens indsjøterrasser min 

 opmerksomhet saaledes, at jeg afsluttet min første studiereise i 

 Jotunheimen 1S91 med en undersøkelse af disse fænomener, 

 selerne (P. A. ØYEN : Strandlinjer i Gudbrandsdalen, 1896). Senere 

 forelok jeg videre undersøkeiser inden den samme egn likesom 

 ogsaa i Foldalstrakterne sommeren 1898 (P. A. Øven: Kontinental 

 glaciation og lokalnedisning, 1899). Og forsommeren 1909 hadde 

 jeg anledning til al bereise en større del af det saakaldte øster- 

 dalske selesjøomraade, med Sølnas dalføre. Foldalen, Østerdalens 

 hoveddalføre, Tyslas dalføre og Rendalen, likesom ogsaa Brydalen 

 og Rørostrakterne. Til en sammenarbeidetse af de indhøstede 

 erfaringer var det ogsaa af stor betydning for mig, at jeg samme 

 sommer hadde anledning til at besøke de klassiske »Parallel 

 Roads of Glen Roy;, hvor jeg tilbrakte nogle uforglemmelige 

 studiedage. Der stod imidlertid tilbake et viktigt afsnil at vort 

 selesjøomraade, som jeg først nu sidste sommer har fundet anled 

 ning til at bereise, nemlig Tønset — Kvikneafsnittet over mot Indset 

 lil Orklas dalføre. Dermed var det ogsaa lykkedes mig at sam 

 inenknytle vort selesjøfænomen med Trondhjemsfeltets (jlacio- 

 niariiw formalion. likesom delle tidligere var lykkedes mig for 

 en ræ'kke svenske setesjøer. I det temmelig bredt anlagte og 



