Nr. 6j KVARTÆR-STUUIER I TRONDHJEMSFELTET 295 



ved sine talrike detailniaalinger høist fortjenstfulde arbeide 

 Brædæmte sjøer i nordre Østerdalen* (1915) af Gunnar Holmsen 

 savner man et forsøk paa at lidfæste setedannelsen i vore syd- 

 østlige fjeldlrakler. Jeg har ikke følt mig aldeles sikker paa, om 

 man hos forfatteren kan spore en dulgt tanke i anførselen »længe 

 før de høiest liggende skja'lbanker dannedes* (L. c. pag. 2). Men 

 denne, sammenholdt med følgende uttalelse seet i sin historiske 

 belysning: Efter min opfatning har ikke nogen ny opdæmning 

 fundet sted, men i Glomdalen findes der i likhet med hvad før 

 er beskrevet fra Foldalen flere terrassetrin, som kan tænkes at 

 skrive sig fra stansninger i uttapningen <, synes ikke at late spor 

 af tvil tilbake om, al forfatteren henlægger den hele setedannelse 

 til selve indlandsisens afsmeltning. Om da dermed tænkes paa 

 hen den af mig fremhævede ru-periudes afsmeltningsfase er yderst 

 Ivilsoml. Den tilknytning, som forfatteren paa forskjellige punkter 

 søker med svenske forskeres arbeider, skulde nærmest tyde paa, 

 at del er afsmellningsfaserne i svenske forskeres aand, med hvilke 

 en sammenstilling søkes istandbrakt (L. c. pag. 139 — 140). Ja 

 forfatteren har den j)risværdige egenskap at være saa nøktern 

 med hensyn til al lidfæste disse setedannelser, at han end ikke 

 synes fristet dertil i sin populæu^e fremstilling i dagspressen 

 (Aftenposten, 19'f\'lo, Xr. 589), hvor vi kun ganske liketil faar 

 høre, al af disse setesjøer den øverste og ældste har ligget i 

 niveau med skaret mellem Tunna og Orkla der, hvor veien til 

 Kvikne nu gaar, og den laveste og sidste har havt udløb nord- 

 over Kugldalen til Gula . 



Imidlerlid gav ieg ved en tidligere anledning, under en dis- 

 kussion i Norsk geologisk forening 19v*08, en fremstilling av, 

 hvorledes man kan komme til en aldersbestemmelse av disse 

 terrasser (Norsk geologisk tidsskrift, B. I, No. 13, 1909, pag. 45), 

 men noget referat heraf er ikke blil leverl. Det kunde ogsaa 

 kanske for mange synes, som om for meget hypolhelisk slof let 

 vilde indsnike sig i el saadanl forsøk, men jeg anlar dog, at 

 hvad Davis uttaler i sin afhandling Kiver Terraces in New 

 Kngland (Hull. Mus. {>omp. Zoologv, Harvard College, Vol. 38, 

 Geol. Ser. Vol. V, No. 7 (1902), pag' 32G) har fuld berelligel.se, 

 og for al bruke hans egne ord: \vilh no more delay Ihan is 

 reijuired for llie cilalion of Ihe IblioNving |)(Mliiienl exlracl from 

 Pi.AViAiR s Illustrations of Ihe Hullonian Theory of Ihe Karlh. 

 Afler pointing out thai lo wail for Ihe completion of discoveries 

 in olher sciences before Iheori/.ing in geology would not be 

 eaulion, bul limidily, and an excess of |)rudence fatal to all 

 philosopliical in((uiiv , Ibis lucid wriler of a eenlury ago pro 

 eeeds as follows: Tlic liutli, indccd, is, Ihal in physical 



iiKluirics, llu- work ol" llieory and observalion musl go band in 



