802 F . A. ØYEN [1914 



genhet og dog nær i samme niveau hadde git anledning til en 

 mistanke om, al dog muligens en mere fremtnedende niveauflate 

 kan ha spillet nogen rolle under dannelsen. Thi naar vi møter 

 høiderne Langevand 214,5 m., Grindstad — Stigen 212 m. og Hemveg 

 215,8 m. over havet, saa ser del uneglelig, selv om tallene ikke 

 er saa mange, noget merkverdig ut. Men vi maa da i denne 

 forbindelse merke os, at der her er trukket ind med en lokalitet, 

 Hemveg, der ligger indenfor ra-periodens sidste grensepæl, nemlig 

 Siinnan-stadiei eller Romerik-stadiet (cfr. foreliggende afhandling 

 side 187). Derved er den eventuelle høiere liggende havgrense 

 henlagt til ra-periodens aller seneste afsnit, eller kanske helst, 

 praktisk talt. til selve Mijtihis-nineaiiets første tid. Der blir da 

 i virkeligheten ikke nogen større sandsynlighet tilbake for, at de 

 nævnte afsætninger afgir bevis for nogen høiere havstand. Men 

 derimot antyder de, at Mijtiliis-niueaiwts strandlinje, ialfald meget 

 nær, var naaet, da bræerne under ra-periodens aller seneste og 

 Mijtilus-niveaiiets aller første del var itærd med at trække sig 

 tilbake fra de indre om Snaasen liggende trakter. Der turde her 

 vise sig at være nogen forskjel i afsmeltningsforholdet, sammenlik- 

 net mellem Kristianiafeltet og Trondhjemsfeltet, men man kan ikke 

 derom utlale noget med absolut sikkerhet, da merkerne efter de 

 processer, som inden Kristianiafeltet har fundet sted paa det her- 

 til svarende tidspunkt, igjen er ødelagt ved Portlandia-niveauets 

 sterke og betydelige bræfremstøt, og forskningen er desværre 

 endnu ikke langt nok fremskredet paa dette felt til at kunne 

 erklære dem for aphane. De saaledes ganske løst, til en høide 

 af saadan en snes meter over del daværende fjordniveau, henlagte 

 morænemasser er saa angrepet af stormskvulpet, og at dette kan 

 ha gjort sig gjældende i en høide af en halv snes meter eller 

 endog noget mere over strandlinjen omkring den da langt mere 

 aapne Trondhjemsfjord end den nuværende, er med den erfaring 

 vi har fra nutidens slrandbelle, ingen mol erfaringen stridende 

 antagelse. Vi har dermed faaet et indblik saavel i datidens 

 klimatologiske som isostatiske forhold; men hvad Deeiæy uttaler 

 i sin behandling af »Polar Climates«, turde finde en passende 

 anvendelse langt ul over del specielle tilfæ^lde: Much will have 

 lo be learned l)efore any Iheory can be considered as probably 

 correct» (Geol. Mag. London, Dec. VI, Vol. H, 1915, pag. 455). 

 Den regelmæssighel og lovmæssighet, som vi ovenfor saa, 

 gjorde sig gjeldende med hensyn til beliggenheten af og varia- 

 tionen i den saakaldle marine grense, eller Miitilns-niveauets strand 

 linje, gjør dog, al man ved belraktningen af disse forhold nødven- 

 digvis kommer til al lænke paa et lovmæssig ordnet hele, hvor de 

 mere tiliiieldig indtrædende forstyrrelser af forskjelligt slags kun 

 blir i forhold til den hele utvikling at betrakte som af mere 



