820 P. A. ØYEN [1914 



Sparbu kjendte foim og Arcinella plicaUi i den ved Nyheim i 

 Leksdalen optrædende form, likesom ogsaa den samme formtype 

 er gjenfundet i M. Sars's samling fra Ilsviken i Trondhjem, 

 hvorfra den af ham er bestemt som Saxicava riigosa (Sars: 

 F. D. Q. 87), Pdnoped norneyica svarer i form og størrelse til den 

 fra Kilebnslora (Øven: S. K. S. 101) og Kilebu (Øyen: 0. S. K. 16) 

 beskrevne formtype. Litiorina littorea formå tijpica var ganske 

 almindelig, men som regel kun i forholdsvis smaa eller juvenile 

 eksemplarer, med de sedvanlige, juvenile karakterer; det ene eksem 

 plar tilhørte den samme formtype, som jeg ogsaa har gjenfundet 

 ved Vibækken nær den øvre ende af Snaasenvand (II, 187). 

 Saavel Cylichnd alba uar. corticata som Cylichna propiiiqua optraadte 

 i en formtype, der endnu gjenfindes levende f. eks. ved Tromsø. 



Af andre dyreformer fandtes ikke sjelden brudstykker af for 

 holdsvis smaa eksemplarer af 



Balaniis crenatiis Brug. Darw. formå typica. 



Balanus porcatiis da Costa Darw. 



Balanus sp. Ved mit besøk ved Stenkjær teglverk sommeren 

 1912 lykkedes det mig ogsaa at fremfinde flere brudstykker af 

 den artsvarietet, som jeg tidligere henførte til Pholas-niveauet, og 

 som karakteriseres ved den mod basis stedfundne sammentrykte 

 struktur og utpressede formtype. Denne staar ialfald meget nær 

 B. crenatus og er et karakteristisk merke for det henimot og med 

 Pholas-niveauet indtrædende, mildere klimat, der afløste Littorina- 

 nineauet, under hvis senere del vi imidlertid allerede sporer tegn 

 lil de forandringer, der nu er igjære, saaledes ogsaa med hensyn 

 til utbredelsen af den her omhandlede formtype. 



Pomatocerus triqueter Morch forekom fastsittende paa større 

 stene og blokke, ofte sammen med 



Spirorbis sp., idet begge disse arter, ofte meget tæt sittende, 

 dækker større eller mindre partier af blokkesiderne. 



De allerede af L. von Buch gjorte iakttagelser med hensyn 

 til forekomsten af fossile skjæl ved Figga-elven nær Stenkjær er 

 ogsaa omtalt af Keilhau: »Af høi geologisk interesse ere de her 

 værende alluvial-bildninger af sand og leer, som bære vidnesbyrd 

 om andre niveau-forholde mellem hav og land i fortiden, end de 



nuva^rende. Paa siderne af dalen, førend man naaer dens 



bund, findes mægtige lag af blaa mergelleer, hvori en mængde 



muslingskaller (af saltvands species) ligger overalt omstrøet. 



Dalen trækker sig sammen i nærheden af fjorden, der hvor veien 

 kommer ganske ned i dens bund; her ophører dette leer, saa- 

 ledes at den lille formations udstrækning er meget indskrænket. 

 Men den stiger 4 — 500 fod over fjordspeilet. — I anledning af 

 den samme formations forekomst paa Eger ved Drammen anfører 

 forfatteren, at professor Strøm der nøie har undersøgt muslin 



