Nr. ()] KVARTÆR-STUDIKR I TRONDHJEMSFELTET 341 



(iel af Kristianiafjorden, Falder meget nær sainnien, hvorved den 

 gamle strandlinjes merker vil være i særlig grad utsat for at til- 

 sløres, dels ved den forholdsvis sterke ahrasion under strand- 

 linjens positive forskyvning og dels ved tildækning under den 

 med transgressionen følgende akkumulation. Der er saaledes 

 flere forhold, der antyder, at selv den her anførte minimumshøide, 

 r)2 m. o. h., er for stor, og dette hekræftes ved en undersøkelse 

 af profilet ved Næsvandskanalen i 11, 154). 'rapes-niiwaiwt^ grense 

 fandtes nemlig her 69 m. o. h., medens der fandtes en strand- 

 linjes brytningskant 64 m. o. h., tilsvarende den paa stedet op- 

 trædende Littorina-banke, der vistnok her representerer Mactra- 

 nweaiiets nedre strandlinje i meget nøie overensstemmelse med, 

 hvad der ovenfor blev anført for Kristianiatraktens vedkom 

 niende. Mactra-nircmwls led i banken ved Smaaaasan skulde 

 saaledes ha vært afsat [)aa omkring den dobbelte dybde af, hvad 

 ovenfor blev antat. For en række andre banker blir forholdet noget 

 tilsvarende, og derved forklares ogsaa den ofte tilstedevaMende 

 karakter af noget dypere vands afsa'tninger, som f. eks. ved 

 Indbryn (II, 183 flg.),^ Gjermstad (11, 171 !, Stuberg 11, 1-23), Vold 

 (II, 139) m. fl. si. Vi naar saaledes frem til et helt andet isosta 

 tisk billede, end det Hoi:l opruller for os med »strandlinien for 

 de høieste af disse banker — paa 50 m.. for de laveste paa 25 

 m.« (Arch. for Mathm. & Naturvid., H. 28, Nr. 9, pag. 51). Og 

 istedelfor den ovenfor eftei" Hoki. anførte vjvrdi for strandlinjens 

 inversion ved overgangen fra Mdctra-nivcduet til l'dpcs-iuni'diiet. 

 nemlig 35 — 40 m., faar vi saaledes kun ca. 5 m., hvilket svarer 

 temmelig nøie til, hvad der ogsaa er fundet i Akersdalen. 



Vi bør imidlertid i denne forbindelse se iitt paa den nuiate. 

 hvorpaa Hohi, har bestemt tapesgrænsen eller lapestidens 

 høieste strandlinie , som han uttrykker det. Jeg Iku" allerede 

 ved en tidligere anledning gjort nogle bemerkninger med hensyn 

 hertil (Det kgl. norske Vid. Selsk. Skr. 1908, Nr. 5, pag. 32—33). 

 Da usikkerheten ved den benyttede fremgangsmaate er af mere 

 generel betydning, hvor del gjelder en noiagtig bestemmelse, 

 bøi' man i et hvert fald klargjore sig, hvori den beslaar lf()i:L 

 gaai" ul Ira en lerrassekanl 57 m. o. h., og del høieste af tei- 

 rassen gaar oj) til (iO m. (Arch. for Mathm. og Xatur\id. H. 28, 

 Nr. 9, pag. i'>'y , og i tiel andet tilfælde gaar han ul Ira afsæt- 

 ninger, som han anlar afsat paa noget saadanl som 30 meter 

 og faar derved ea. (io meters høide (L. c. |)ag. 71^ ved Snaa 

 senvandel. Vi ser saaledes, al naar H()i:i, anslaar grensen til 

 60 — 70 m. ved Overhalden kirke ,L. e. pag. ()5> og oo 70 m.- 

 ved Leraaerne (L. c. pag. 75), saa er det en skjonsma'ssig be 

 handling af iakllagelsenie, der ikke kan betraktes som heil 

 korrekt bestemmelse, Inilkcl kanske bedst viser siu deri, al den 



