:)84 P. A. ØYEN [1914 



Likeledes er den »(^orrelalion of Clinialic, Racial, Cullure & Life 

 Stages«, som Osbokn gav sammesteds pag. 288 af megen inter- 

 esse, idel man her i en grafisk fremstilling faar gjengit, hvad der 

 ovenfor {cHv. foreliggende afhandling pag. 256 — 257) hlev refereret 

 efler Osborn's afhandling. Det kan her være af særlig interesse 

 al merke sig, at Daunstadiet blir betraktet som grensen mel 

 lem palæolithisk og neolithisk tidsalder, og at Gschnitzstadiet 

 opføres som grense mellem rensdyrtiden, den arktiske tundra 

 og steppeperiode paa den ene side og den recente skogtid paa 

 den anden side. Dermed ser vi, al Osborn nu iaar er naaet 

 frem til en ganske liknende og tilsvarende korrelation for disse 

 forhold, som den jeg gav allerede for syv aar siden iCfr. forelig 

 gende afhandling pag. 238 — 239). 



Ved belraklningen af nutidsforholdene er det især lo fæno- 

 mener, der gjør krav paa vor specielle opmerksomhel — det er 

 klimatets og strandlinjens oscillation. Vi har gjennem den geolo 

 giske utvikling lært virkningen af disse at kjende paa forskjellig 

 maate. Og likesom vi begyndte og fortsatte vore undersøkeiser 

 ni fra de i nutiden virkende kræfter, saaledes vender vi nu til 

 bake til selve utgangspunktel, for paa den maate at knytte nu 

 liden til fortiden. 



Det er jo i og for sig karakteristisk for nutidens klimatolo 

 giske, eller rettere meteorologiske videnskap, at vi idethele kan 

 støte paa et uttryk som > hypotesen om klimaets ufo ran der 

 lighed (V. H. Ryd: Bidrag til bestemmelsen af meteorologiske 

 elementers perioder, 1915, pag. 9). Fra min egen studietid er 

 indrer jeg, at det næsten bestandig lød omvendt, hypotesen om 

 klimaets foranderlighed«, og denne sidste version turde endnu 

 være meget almindelig, om ikke den almindeligste i geologiske 

 kredse. Ubetydelig som forskjellen mellem disse to versioner 

 tilsynelatende kan være, skiller den ikke desto mindre geologerne 

 i to grupper, inden hvilke det geologiske tankesæt er temmelig 

 vidt forskjelligt, og som regel høster man ved literatursludier 

 den erfaring, at det i almindelighet er noksaa lel at afgjøre fra 

 hvilken af disse to leire en geologisk afhandling skriver sig, selv 

 om spørsmaalel ikke direkte berøres. I den moderne kvartær- 

 geologi tør man vel nu si, at en af ue ledende linjer og en af 

 bærende kræfter netop er theorien om klimatets veksling. Det 

 er vistnok netop i bevidsthelen herom, at man har faat iverksal 

 en fast institution, Commission Internationale des Glaciers«, 

 hvis opgave det netop er at samle de fakta, som til enhver tid 

 maatte erhverves angaaende disse forhold, søke kjendskapet til 

 dem utvidet og sammenarbeide de indvundne resultater paa en 

 saadan maate, at de kan bli tilgjengelige og anvendbare ved 

 fortsatte studier over klimatets vekslinger i nutid og fortid. For 



