386 F. A. ØYEN il914 



Naar forholdet er dette ved saavidt kortvarige og mere regel 

 mæssig lilbakevendende kliniatperioder, kan man ikke andet 

 end vente usikkerhet ved de større og mere langvarige. Her har 

 man f. eks. tat sin tilflugt til polflytning. Det var saaledes til 

 fælde med Jokoyama ved hans behandling af Climatic Changes 

 in Japan since the Pliocene Epoch (Journal of the College of 

 Science, Imperial University of Tokyo, Vol. 32, art. o, 1911). 

 Men man kjender jo endnu lite til disse forhold. Polvandringen 

 fra 1890 til 1899 har været temmelig uregelmæssig, men sluttet 

 tilbakeløpende og bestandig indenfor grensen X 0,3" (Eckardt: 

 Das Klimaproblem, Braunschweig 1909, pag. 31). Og det samme 

 har ogsaa meget nær været tilfældet fra 1899 til 1910. Masse 

 forskyvninger paa jordens overflate kan være tilstrækkelige til 

 at forklare disse smaa polforandringer. Men der kan ogsaa være 



en sammenhæng mellem breddegradsforandringerne og hyppig 

 heten af de store jordskjælv« (Naturen, 1904, pag. 377). I det 

 hele er vistnok dette problem meget indviklet. 



»Intetsteds«, sier Hans Kiær, »findes der et saa myldrende 

 liv af fugl og fisk og talløse lavere dyr som i og ved havet. 

 Intetsteds er naturen saa skiftende rig paa lys og farver, intet- 

 steds havet mere lunefuldt og landet mere vekslende kuperet end 

 ved kysten, der hvor land og hav mødes« (Naturen. 1908, pag. 

 213). Men selv dette lunefulde har maattet bøie sig for de skif 

 tende klimatiske forhold, ja selv for de i ny tid relativt smaa. 

 Thi ikke saa særdeles langt utenfor vort omraade har følgende 

 fundet sted, som Kaldhol har meddelt i sin beskrivelse over 



Jordbunden i Tresfjorden« (Kristiania 1915): »Østers var i gamle 

 dage en vigtig salgsartikel fra gaarden. Man regnet, at der aarlig 

 kunde sælges 8V2 tønde østers fra gaarden. Østersen som fiske 

 des i Vestnesstrømmen er nu næsten forsvunden. Grunden hertil 

 har dels været sygdom, men vistnok likesaameget menneskenes 

 efterstræbelser« (L. c. pag. 60) — lat os tilføie: ogsaa klimatiske 

 forandringer. Billedet er forsaavidt analogt med skoggrensens 

 synken, dette fænomen som ogsaa ovenfor ganske kortelig blev 

 berørt, og som vi ogsaa her i forbigaaende skal komme tilbake 

 til; thi det er jo et forhold, som har tiltrukket sig megen og 

 fortjent opmerksomhet. For vort lands vedkommende sammen 

 stillede jeg ved en tidligere anledning (Bergens museums aarbog, 

 1894 — 95, No. IV) de viktigste hithørende literaturangivelser. Og 

 i vort østlige naboland har fænomenet ogsaa vært drøftet. 

 Gavelin holdt jo 19 1^.508 et foredrag om »triidgrånsernas ned- 

 gang i de lappliindska fjiilltrakterna' (Geol. Forn. Forh., Stock 

 holm, B. 30, pag. 450) og skrev en afhandling om »Trådgrans 

 forskjutningarna inom Kamajokks vattenområde« (Sveriges geol. 

 undersokn. Ser. C. No. 227, 1910), likesom samme forfatter alle- 



