406 P. A. ØYEN [1914 



sjelden, som man nærmest kunde være lilhøielig lil at hetrakte 

 som en mellemform mellem Y. liyperhorea og Y. limatula. Sam 

 mesteds har man en rik serie af saadanne former, som man 

 snart kunde væ^-e lilhøielig lil at henføre til den ene, og snart 

 lil den anden af de to nævnte former. 



Under slegten Yoldia opfører som hekjendt Sars: Yoldia lima- 

 tula Say., y. hijperborea Lov., Y. myalis Couth. og Y. sapotilla 

 Stimps. Den førstnævnte af disse fire arter er den eneste han 

 anfører fra Norge (Moll. Reg. Arct. Norv. pag. 40). Fra Kanada 

 anfører Whitkaves Yoldia limatula, Y. sapotilla og Y. myalis 

 (Marine Inverlehrata of Eastern Canada, 1901, pag. 125 — 126). 

 Om V. sapotilla uttaler han imidlertid: »occasionally mel with 



in Northumberland Strait associated with }'. limatula, 



of which it may be a small »abbreviated« variely« (L. c. pag. 126). 

 Og endog Y. myalis er af Dawson forvekslet med Leda limatula 

 og angis som en mere nordlig form end denne (L. c. pag. 126). 

 Samtlige disse tre arter er i Kanada ogsaa fundne i fossil til- 

 stand (L. c. 125 — 126. Cfr. ogsaa Dawson: The Canadian Ice 

 Age, 1893, pag. 241 — 242). Dawson bemerker imidlertid om 

 Y. limatula: »Il will be observed, however, thai Ihough Ihey 

 have the nu m her of teeth of Y. limatula, Ihey approach in form 

 to the allied si)ecies or variely Y. sapotilla, a shell which occurs 

 in Greenland and Ihence to New England, and which I strongly 

 suspect is merely a shorl variety bearing a similar relation lo 

 Y. limatula lo Ihat which Mya Uddevallensis bears lo Ihe ordi 

 nary M. fruncala: but Jeffrf.ys considers il dislincl. Y. sapotilla 

 is, I may menlion, the Y. arctica of Morch, as proved by a 

 specimen from his colleclion now in my possession« (L. c. pag. 

 242). Og om Y. myalis bemerker han: > This shell is supposed 

 lo be idenlical with hyperborea. Loven, from Spitzbergen« (L. c. 

 pag. 242). Og naar Dautzenberg og Fischer uttaler: »La forme 

 de Norvége que G. O. Sars a assimilée au Y. limatula Say, de 

 la Nouvelle Angleterre, a le rostre postérieur plus acuminé que 

 V hyperborea el est aussi moins baillanle en avant. Elle ne peut 

 toutefois pas étre regardée comme identique au veritable lima- 

 tula de Say dont le rostre est encore bien plus acuminé. Il y 

 aurait lieu, a nolre avis, de considérer celle forme de Norvége 

 comme une espéce speciale a la((uelle nous proposons d'attribuer 

 le nom de Y. norueyica« (C. S. M. D. & F. pag. 403), saa er der 

 ved kun føiet et nyt led ind i en allerede nær sagt uopløselig 

 kjede af sammenhørende former, en sammenslutning, der styr- 

 kes endnu mere ved de fossile formers kontinuerlige række, men 

 det har jo allikevel sin store interesse at kunne ulskille saavidl 

 mulig de til ethvert oniraade begrænsede lyj)er, som del igjen 



