458 i>. A. OYKN [1914 



kan sainiiuMiligiu's med X'isleruiulel. Miilij^eiis har Sleiikj;iM(lyn 

 gen en indiiekle forhintlelse med del {1.. c. pag. 117); men like 

 i forveien liadde Hroggkk fastslaal, al Vislefundel lilhører 

 lapesliden' (,L. c. pag. 117\ allsaa samme geologiske niveau, 

 som jeg Olle aar tidligere paavisle for el par andre skaldyngers 

 vedkommende, nemlig \ed Kvernviken og Sømme (C.lirisliania 

 Vid. Selsk. Skr. I, Malhm. nalurvid. Kl. 19();5, Nr. 7, pag. 11, 12, 

 18, 28, 5(j, 57). Sin ovenfor idviklede helraklningsmaale med 

 hensyn til Slenkjærdyngens geologiske alder lasliioldt Nohdcaari) 

 ogsaa i el par senere arheider (Del kgl. norske \'id. Selsk. Skr. 

 l'907, No. 7, i)ag. 18, 19, og L. c. 1!)()8, Nr. 1, i)ag. (i2 . 



Vi skal derpaa gaa over lil al l'orsøke bestemmelsen af Sten 

 kjærdyngens geologiske alder paa samme maate, som jeg allerede 

 ved en tidligere anledning har søkl al gjennemføre denne (L. c. 

 11)08, No. 5, pag. o5 — 42). Med vort nu erhvervede kjendskap 

 lil de kvartære afsætninger inden 'rrondhjemsfeltet skulde delte 

 nu la sig forholdsvis let gjore, naar vi gaar ul fra, at der er den 

 største sandsynlighet for, at en skjælspisende liskerbefolkning 

 har holdt sig saa na'r selve slrandlinjen som mulig. Men vi maa 

 beholde i erindringen ogsaa del forhold, at man selv fra nutidens 

 slrandlinje forholdsvis hurtig naar oj) lil skaldyngens plads, hvor 

 for del ikke blot af denne ene grund foreligger nogen absolut 

 nødvendighet for en nøiere sammenslutning mellem boplads og 

 strandlinje. Men da stedet aldrig har været beskyllel af fjord 

 bølgerne, faar vi ialfald gjennem bestemmelsen af dels høide en 

 maksimalbestemmelse af det relative maal for skaldyngens geolo 

 giske alder. Ku vanskelighet ])estaar deri, al den i skaldyngen 

 opbevarede fauna for den største del er af en temmelig alminde 

 lig karakler, som faunaen for del her omhandlede tidsrum i del 

 hele tal. I^t |)ar arlei- nødvendiggjør imidlertid en nøiere under 

 søkelse. 



Som vi ovenfor saa, oj)lraadte østers i forholdsvis slor mæ'ngde 

 i skaldyngen. Del er derfor sandsynlig, at østers har været nok 

 saa almindelig, eller sikkert er del ialfald, al den ikke har været 

 nogen sjeldenhet ved StenkjæM- dengang, skaldyngefolkel o|)holdt 

 sig her. Noiuxiaaiu) meddelte imidlertid, al oslers ikke findes i 

 nutiden levende hverken i Beilsladf jorden eller den egentlige 

 Trondhjemsfjord ,L. c. 1907, No. 7, pag. 42), og senere er han 

 kommet lil del resultal, at >det eneste, som paa delle tidspunkt 

 kan sies, er, al det maa væ're meget længe, siden østersen trak 

 sig lilbake fra fjordens indre parlier, da strandlinjen synes at 

 ha holdt sig saa temmelig uforandret i de sidste lo lusen aar^^ 

 (L. c. 1909, No. 9, |)ag. 10, 11); men »saavidl jeg har kunnet 

 faa greie paa det< , sier Nohooaaiu) videre, er del intet som 

 kan las lil indhegl foi- d(Mi opfatning, at østersen i historisk tid 



