Nr. «)i KVARTÆR-STUDIER I TRONDHJEMSFELTET 465 



forrige uge undersøgt en affaldsdj'nge paa Sanmesvold ved Bar- 

 dal paa et andel sted paa Bardal findes den hekjendte 



helleristning, den nierkeligste i landet, som skriver sig dels fra 

 stenalderen, dels fra broncealderen.« Rygh og Nordgaard beskrev 

 derpaa skaldyngen paa Hamniersvolden i Beilstaden 20 m. o. h., 

 med en antagelig strandlinje ca. "20 m. o. h., og efter deres me- 

 ning »synes alt al Ivde paa en belvdelig alder for bopladsen« 

 (Det kgl. norske Vid. Selsk. Skr. "1910, Nr. (;, pag. 22—26). 

 Petersen beskrev saa senere »En boplads fra yngre stenalder 

 paa Hammersvolden i Beilstaden niere utførlig, og efter hans 

 antagelse skulde Slenkjærdyngen saaledes være noget ældre end 

 Hamniersvoldi)opladsen, og aldersforskjellen skulde svare til en 

 landhævning av ca. o m.< (L. c. 1912, Nr. 1, pag. 14). Den 

 ovennævnte helleristning ved Bardal blev ogsaa undersøkt af 

 Rygh og Nordgaard; foruten ristninger fra broncealderen inde 

 holder den ogsaa elgligurer af den nordskandinaviske ristnings- 

 gruppe tilhørende stenalderen (L. c. 1910, Nr. (>, pag. 26 — 30). 

 Elg og ren paa helleristninger i det nordlige Norge er ikke netop 

 sjeldne; foruten ristningen paa Bardal kjender man f. eks. rens 

 (iyrtegninger fra Heil station (Aarsberetn. foren, norske fortids 

 mindesni. bevaring, 189<S, pag. 143). Liknende figur har man 

 fra Stod (L. c. 189<S, pag. 145). f^^lgfigur har man ogsaa fra 

 Næsset (Romsdalen) (Det kgl. norske Vid. Selsk. Skr. 1900, Nr. 7). 

 Helland beskrev helleristninger fra Melø (L. c. 1900, Nr. 8) 

 saavel med ren som elg. 



f nær til vort omraade grensende strøk har man ogsaa fun 

 det bopladse fra endnu nyere tid, saaledes i Hestneshulen paa 

 Hilleren fra ældre jernalder (L. c. 1910, Nr. 2, pag. 48,', og 

 lijørneremsfundel maa tilhøre folkevandringstiden, nærmere 

 bestemt det ole aarh. e. Ivr. (E. c. 1912, Nr. 12, pag. 40). 



Fra disse betragtninger af de lokale forhold kunde det ha 

 sin interesse at se et øieblik videre ulover i tid og i rum. Naar 

 vi lar folkeracerne fra den europieiske palæolithiske lid passere 

 revy, fra de ældste dolichocephale til de yngre brachycephale 

 '(iiiSTAF Retzius: Crania Suecica Antiqua 1899, pag. 42\ saa 

 moler os der et billede motsat af det, vi finder blandt stenalders- 

 Iblkel (L. c. [)ag. 31) i Sveriges neolilhiske tid, hvor vi fra de 

 jeldsle brachycephale passerer over lil de yngste dolichocephale 

 (L. c. pag. 42j. Men delte sidste er det samme, som vi møter i 

 vort eget land, hvor den brachycephale kystlype utgjor Norges 

 leldsle befolkning, medens i de senere archæologiske perioder 

 den dolichocephale overvegt tillar (Christiania Vid. Selsk. Skr 

 1895, Nr. 6, pag. 61\ og Arho sier, at alle vore senl befolkede 

 dale n;eslen uleluUkeiulc indeholder dolichoccphaler il., c. [)ag.()2 



Hvor langl den archæologiske typologi og kronologi er istand 



30 



