62 VETENSKAPS- AKADEMIENS ÅRSBOK. 



hvilket man ser därpå, att färgbandet är genomdraget af ett 

 visst antal mörka (färglösa) linjer, s. k. absorptionslinjer. Ett 

 sådant spektrum är solens spektrum. Ifrågavarande mörka 

 linjer i solspektrum upptäcktes af Wollaston 1802, stiTde- 

 rades omkring ett decennium senare af Fraunhofer och 

 kallas för de FRAUNHOFERska linjerna. De tydligaste af 

 dessa betecknas med A i yttersta rödt till D i violett. 



Så snart en ljuskälla ger ett spektrum, kan man alltså 

 icke blott sluta till, att en viss gas befinner sig framför den- 

 samma, utan äfven bestämma, h vilka färger denna gas i 

 glödande tillstånd utstrålar. Ett spektrum af denna art 

 kallas ahsorhtionsspeMrum. De flesta fixstjärnor besitta ab- 

 sorptionsspektrum. 



Undersöker man nu olika ämnen med afseende på det 

 spektrum, de gifva, då de äro i gasformigt glödande till- 

 stånd, så visar det sig, att olika ämnen kafva olika spektrum 

 och att samma ämne (under i öfrigt lika förhållanden, tem- 

 peratur och tryck) alltid gifver samma spektrum. Sålunda 

 erkåller man af natrium, ett ämne, som ingår i koksalt, ett 

 spektrum bestående af tvenne gula, mycket tätt belägna 

 linjer. Dessa motsvara den FRAUNHorER'ska linjen D. Af 

 vätgasen åter, h vilken ingår såsom beståndsdel i vatten, er- 

 hålles en serie olika färgade linjer. De motsvara de Fraun- 

 H0FER'ska linjerna C, F, G, H m. fl. De tunga metallerna, 

 t. ex. järnet, gifva, då de upphettas till gasformigt tillstånd, 

 hvilket bäst sker i den elektriska ljusbågen, spektra, som 

 äro högst komplicerade och rika på linjer. Dessa linjer kunna 

 emellertid med lätthet, genom uppmätning af deras läge, 

 identifieras, och det är så, som man bemödat sig att närmare 

 bestämma hvarje särskildt ämnes spektrum med den succés, 

 att det sålunda ej blott blifvit möjligt att med spektrosko- 

 pet påvisa de ringaste mängder af de särskilda ämnen, som 

 finnas i en ljuskälla, utan att man äfven lyckats på detta 

 sätt komma på spåren och upptäcka nya, förut okända ämnen. 



Man kan nu fråga, hvadan denna motsvarighet emellan 

 ett ämnes spektrum, alias dess ljusart, och dess kemiska be- 

 skaffenhet kommer. Det är visst, att detta sammanhang» ej 

 blott är ett yttre eller blott spelar rollen af ett instrument 

 för kemiska undersökningar, utan att detsamma är ägnadt 

 att för oss i någon mån uppenbara den inre strukturen af 

 materien i dess minsta delar. Flera förhållanden inom fysiken. 



