BOHLIN, UNDERSÖKNINGAR RÖRANDE GASNEBULOSOR. 63 



såsom kroppars utvidgning, då värme tillföres dem, samt 

 gasernas med växande temperatur tilltagande tryck, hade 

 redan ledt till antagandet, att de bestå af vissa ytterst små, 

 själf ständiga och sinsemellan jämförelsevis fria delar, de 

 s. k. moWkylcrna, samt att dessa i sin ordning bestå af vissa 

 ännu mindre delar, atomerna (ett grekiskt ord, som kan 

 öfversättas med »de odelbara»), genom hvilka kropparnas ke- 

 miska egenskaper äro betingade. Från och med den meka- 

 niska värmeteoriens grundläggning, sedan det blifvit visadt, 

 att värme kan öfverföras i arbete (såsom t. ex. genom ång- 

 maskinen) och tvärtom arbete i värme, samt att en viss 

 värmemängd noga motsvarar en viss mängd arbete, blef den 

 åsikten med ganska stor visshet bekräftad, att värmet hos 

 kropparne måste bestå i små osynliga rörelser, såsom det 

 antogs hos molekylerna. Ty vore nämligen ej detta förhål- 

 landet, så vore det omöjligt att inse, huru af värme rörelse 

 eller arbete skall kunna åstadkommas. I analos-i härmed 

 antog man, att äfven atomerna besitta rörelse och att här- 

 igenom alstras det ljus, som kroppar utsända. En viss 

 svårighet härutinnan, som dock ej torde vara omöjlig att 

 öfvervinna, finnes emellertid i den omständigheten, att värme 

 och ljus ej äro åtskilda fenomen, h varför det ock förefaller 

 öfverflödigt att antaga tvenne system af partiklar, af hvilka 

 det ena subordinerar under det andra. 



På senare tider hafva nya atomistiska begrepp utbil- 

 dats. Så har teorien för den s. k. elektrol3^sen ledt till an- 

 tagandet af elektriskt laddade partiklar, s. k. ioner (ett 

 grekiskt ord, som kan öfversättas med »de vandrande»), af 

 hvilka tvenne med motsatt laddning antagas ingå i h varje 

 molekyl. Denna föreställning, först framstäld af Faraday 

 och sedermera adopterad af Clausius och Williamson, har ock 

 af Arrhenius närmare utarbetats och ligger till grund för 

 hans elektrokemiska teori. Faraday, hvars vetenskapliga 

 verksamhet var kännetecknad af en hart när visionär upp- 

 fattning, räknar äfven bland sina efterföljare Maxwell och 

 Helmholtz. Den förre har på Faradays uppfattning af 

 elektriskt laddade ioner grundat sin teori för ljuset, h vilken 

 går ut därpå, att ljus alstras vid oscillerande rörelse af 

 dylika elektriskt laddade ioner eller, såsom man senare äfven 

 brukat säga, eleJdroner. Denna elektriska dallring fortledes 

 i rätliniga strålar genom etern, hvilken af M. uppfattas ej 



