68 VETENSKAPS-AKADEMIENS ÅRSBOK. 



des år 1871 (Astron. Nachrichten N:o 1864). Med afseende 

 på Orion-nebulosan kom Vogel till samma resultat som Hug- 

 GINS, nämligen tre ljusa linjer med våglängderna 0.5005, 

 0.4960 och 0.48G2. Han undersökte vidare följande planeta- 

 riska nebulosor. Nebulosan N:r 4234 ur Herschels general- 

 katalog visade tre ljusa linjer samt ett kontinuerligt spekt- 

 rum emellan 0.570 och 0.480 tusendedels millimeter. Vidare 

 undersöktes N:r 4373 med de tre vanliga ljusa linjerna samt 

 ett svagt kontinerligt spektrum mellan 0.530 och 0.450, 

 dessutom spår af fyra andra ljusa linjer. N:r 4390 ur gene- 

 ralkatalogen innehöll samma ljusa linjer som Orion-nebulosan 

 och ett svagt kontinuerligt spektrum från 0.600 till 0.470 

 samt ännu några andra ljusa linjer. Ringnebulosan i Ltyv&n 

 innehöll de tre vanliga linjerna. N:r 4628 ur generalkata- 

 logen innehöll de tre ljusa linjerna och ett kontinuerligt 

 spektrum mellan 0.600 och 0.470, därsammastädes ock en ljus 

 linje skönjbar. 



Slutligen undersöktes N:r 4510, 4532 och 4572 af general- 

 katalogen, h vilka befunnos innehålla de tre vanliga ljusa 

 linjerna utan skönbart kontinuerligt spektrum. 



Senare mätningar af Huggins gåfvo vid handen, att huf- 

 vudlinjen hos nebulosorna icke sammanföll e med den dubbla 

 kväfvelinjen, emedan afvikelserna i alla undersökta objekt 

 gingo ät samma håll och det vore högst osannolikt, att alla 

 nebulosor skulle hafva precis samma rörelsehastighet i syn- 

 linjens riktning. Enligt senare observation af Liveing och 

 Dewar antogs den ifrågavarande nebulosalinjen tillhöra en 

 magnesiumoxid, och åter andra iakttagelser ansågos tyda på 

 liniens sammanhang med en blylinje. 



Betydligt noggrannare än de nämnda mätningarna äro 

 de, som härröa af Iveeler och publicerats i Lick-observato- 

 riets annaler för år 1894. Keeler har undersökt ett vida 

 större antal nebulosor än sina föregångare och i regeln be- 

 kräftat deras resultat beträffande förekomsten af de tre liuf- 

 vudlinjerna, hvar jämte i flera fall ännu en eller äfven flere 

 ljusa linjer iakttagits. Keeler har äfven bestämt nebulo- 

 sornas rörelse i synlinjens riktning samt härför korrigerat 

 sina mätningar. Denna rörelse är af samma storleksordning, 

 som för fixstjärnorna och de flesta af de undersökta nebulo- 

 sorna synes närma sig till solsystemet. 



