!)4: VETENSKAPS-AKADEMIENS ÅRSBOK. 



ring, ofta blott sa svag, som när de flygande insekterna stöta 

 mot hvarandra, brytas af. De flesta fortsätta visserligen sin 

 färd och kunna, synnerligen med vindens tillhjälp, sprida 

 sig till längre af stånd, men efter natten är hela svärmnin- 

 gen öfver. 



Följande morgon ser man de nu ofta vinglösa eller med 

 ett par hängande, obrukbara vingar försedda termiterna löpa 

 omkring på marken, där de ifrigt förföljas af sina många 

 fiender; och ehuru de svärmande insekternas antal är mycket 

 stort, äro dessa fiender så talrika, att det nästan kan förvåna, 

 att ens några kunna undkomma för att grunda nya samhällen. 



Deras dödsfiender äro myrorna. 



Utom redan anförda slag finna vi bland termiterna ännu 

 en kategori, livars betydelse länge varit en gåta. Sedan 

 långt tillbaka hade man i termitkolonier utom de obevingade 

 larver, från hvilka arbetare och soldater utveckla sig, obser- 

 verat förekomsten af tvenne slags larver med större eller 

 mindre vinganlag. 



Att det ena af dessa, de med allt mer växande, fritt 

 utstående, mjukare sådana anlag utvecklade sig till bevingade 

 insekter, blef snart ådagalagdt. 



Men hvad kunde det andra slaget vara, de med för- 

 krympta, smala, fjälliknande, ej vidare växande vingar, och 

 hvilken funktion tillkom dessa egendomliga liksom på larv- 

 stadiet ständigt förblifvande former? 



Denna fråga, som studerats af flera entomologer, skulle 

 slutligen lösas och därvid kasta ljus öfver ett i hög grad 

 egendomligt förhållande inom termitsamhällena. 



Så länge dessa utveckla sig normalt, förblifva nämnda 

 former — i regel — utan särskild funktion. Skulle däremot 

 någon olycka drabba det egentliga paret, vare sig det dör 

 eller uttages ur boet, och koloniens fortsatta utveckling 

 därigenom hotas, då finner man den stora roll, dessa individ 

 hafva att fylla, i det att de då ersätta det förra och så- 

 lunda i sista hand betrygga samhällets bestånd. 



De benämnas neotener. 



Haviland borttog vid fem tillfällen det egentliga paret 

 ur boet hos en malajisk termit och träffade 3 — 4 månader 

 därefter hos tre af dessa utbildade neotener. Grassi gjorde 

 motsvarande experiment med ett 80-tal bon af Calotermes i 

 södra Europa och återfann senare alltid neotener. 



