RESEBERÄTTELSE. 109 



veckor utan förbindelse med yttervärlden. Först den 13 de- 

 cember kunde afresan anträdas, och äfven dä voro förbin- 

 delserna söderifrån med Corumbå så oregelbundna, att jag- 

 måste vänta 14 dagar, innan någon ångbåt gick därifrån 

 floden utför. Dessa två veckor i Corumbå voro de minst 

 angenäma under hela min resa. Värmen i denna stad är i 

 allmänhet mycket tryckande — platsen anses vara en af de 

 hetaste i Sydamerika — och naturligtvis i särdeles hög grad 

 midt i sommaren. Floran i omgifningarna är visserligen 

 mycket intressant, såsom bildad dels af Chaco- dels af Hylsea- 

 element, men vid denna tid kunde exkursioner företagas endast 

 under förmiddagarne. 



Den 11 januari 1903 anlände jag ändtligen åter tillBuenos 

 Aires. 



Sedan de under vistelsen i Måtto Grosso gjorda sam- 

 lingarna hemsändts och utrustningen åter kompletterats, begaf 

 jag mig via Villa Mercedes och Mendoza till Puente del Inca, 

 då ändpunkten på den argentinska sidan för den transan- 

 dinska järnvägen, beläget ungefär 3,000 meter öfver hafvet 

 och alldeles i närheten af Aconcagua. Platsen har betydelse 

 icke blott såsom nattstation för de resande öfver Cordille- 

 rerna mellan Chile och Argentina, utan också såsom badort. 

 Helt nyligen har där uppförts ett efter förhållandena för- 

 träffligt, ehuru något för litet hotell, där dock naturligtvis 

 prisen voro ganska högt uppdrifna. Hvarannan natt vimlade 

 där af resande, som ej sällan måste sofva på golfvet eller på 

 borden. Tack vare värdens tillmötesgående fick jag det oak- 

 tadt, utan någon förhöjning i priset, ett litet rum till min 

 uteslutande disposition. Hotellets läge var särdeles lämpligt 

 för exkursioner i den högalpina zonen. På endast ett par 

 timmar kunde man nå bergstoppar, som höjde sig öfver gränsen 

 för allt högre växtlif. Men vegetationen är, eller åtminstone 

 visade sig vid första anblicken vara, ytterst fattig. I Puente 

 del Inca och det ännu närmare den chilenska gränsen, något 

 högre och alldeles invid Cumbrepasset belägna Las Cuevas 

 uppehöll jag mig omkring fem veckor, och bortsedt från de 

 allra tidigastp vårblommorna, torde högst få af de högre väx- 

 terna i nejden hafva undgått min uppmärksamhet. Förut 

 voro härifrån kända ungefär 50 fanerogamarter; min samling 

 innehåller vid pass 130 sådana samt en enda ormbunke. Denna 

 nästan totala brist på kärlkryptogamer är ett synnerligen 



