RESEBERÄTTELSE. 111 



rätt. Träd, som blomma på bar kvist, exempelvis flera Bom- 

 bacéer, Tecoma- och Aspidospermaarter, blifva vid studiet på 

 herbariematerial nästan omöjliga att utreda, då man i många 

 fall icke kan annat än gissa sig till, om föreliggande blom- 

 mande material är att hänföra till samma arter som till- 

 gängligt bladbärande. På samma sätt och af samma skäl 

 blir det äfven hos former, hvilkas blommor utveckla sig strax 

 efter bladen, ofta omöjligt att kombinera karaktärer hämtade 

 från blommorna med sådana hämtade från frukterna eller 

 fröna, enär bladen särskildt till konsistens och beklädnad 

 kunna högst betydligt förändra sig under den tid som åtgår 

 för fruktens utveckling. 



Säsongdimorfism torde för den, som har att arbeta med 

 herbariematerial, sådant det i allmänhet föreligger från tro- 

 piska länder, förblifva ett så godt som obekant eller obruk- 

 bart begrepp. Och en annan art af dimorfism, som särskildt 

 när det gäller den brasilianska Oreas-floran, har en synner- 

 ligen stor betydelse, och hvilken lämpligen kan benämnas 

 ståndortsdimorfism, bereder vid sådana undersökningar oöfver- 

 stigliga svårigheter. I många fall hafva också rent indi- 

 viduella, t. ex. af camposbranden framkallade, olikheter för- 

 anledt uppställandet af nya arter, och i andra fall hafva 

 sammanförts former, som genom ståndort, blomningstid och 

 morfologiska karaktärer, som vid konserveringen till en vä- 

 sentlig del gått förlorade, visa sig i naturen vidt skilda. 



Den som för första gången besöker tropiska länder blir 

 lätt öfverväldigad af mängden af växtformer och har svårt 

 att begränsa sig till bestämda grupper eller fullfölja plan- 

 mässiga undersökningar, helst de gjorda samlingarna snart 

 måste packas in och sålunda ej blifva tillgängliga för jäm- 

 förelse med senare tillvarataget material. Till följd af er- 

 farenheter, inhämtade under min förra resa och under ett 

 flerårigt arbete i ett af de bästa brasilianska herbarier i 

 Europa, såg jag mig denna gång i stånd att bedrifva mina 

 undersökningar åtminstone i någon mån efter samma prin- 

 ciper, som följas af skolade botanister i Europa. Resultaten 

 hafva, såsom var att vänta, blifvit för olika växtgrupper 

 ganska olika. 



Hvad t. ex. Asclepiadacéerna beträff'ar, har jag i det 

 stora hela icke kommit till någon annan uppfattning om de 

 högre systematiska enheterna, om släktgruppernas, släktenas 



