112 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1004. 



eller artgruppernas begränsning, än den jag vann vid bear- 

 betningen af samlingarna från min förra resa och det material, 

 som förut fanns i det Regnellska herbariet. På grund af de 

 nu gjorda iakttagelserna och samlingarna ser jag mig i stånd 

 att genomföra den gruppindelning och släktbegränsning efter 

 skottbyggnaden och blommans, särskildt translatorsapparatens, 

 morfologi, som jag i mitt arbete öfver det Regnellska her- 

 bariets Asclepiadacéer antydde såsom den naturligaste, och 

 att till de förut kända lägga en del nya arter och, för så 

 vidt jag nu kan afgöra, ett nytt släkte. 



Hvad däremot Xyridacéerna beträffar, måste man till- 

 mäta skottbyggnaden och från- eller närvaron af lökbildning 

 en långt större betydelse i systematiskt hänseende, än hit- 

 tills skett. I den bearbetning af resans Xyridacéer som jag 

 under loppet af innevarande år hoppas få tryckfärdig, komma 

 därför arterna att grupperas på ett sätt, väsentligen olika 

 det, som följts i lektor A. Nilssons »Studien» och i mina upp- 

 satser öfver denna växtfamilj ; af nya arter har däremot skörden 

 blifvit ringa. 



Inom de Korgblomstrigas familj har det visat sig, att 

 flera af Baker i Flora brasiliensis beskrifna arter äro kollek- 

 tiva eller till och med måste betraktas som konglomerat af 

 med hvarandra föga besläktade former. Flera utredningar, 

 sådana som den, jag förut försökt beträffande släktet Ptero- 

 caulon, torde därför komma att framgå ur mina samlingar 

 och anteckningar under den nu afslutade resan. 



I systematiskt hänseende mindre gifvande hafva Legu- 

 minoserna varit. Detta är icke heller något oväntadt, dä de 

 i Flora brasiliensis bearbetats af en så framstående fanerogam- 

 kännare som Bentham. Inom denna familj har jag lyckats 

 påvisa åtminstone ett fall af otvetydig säsongdimorfism. ^) 



') Begreppet dock taget något vidare, än hittills gjorts, i det jag som 

 säsongdiniorf betecknar en art, som splittrat sig i två underarter eller ele- 

 mentararter med olika blomningstid orh hvilkas morfologiska skiljemärken 

 uppenbarligen äro beroende af de olika klimatiska förhållandena under blom- 

 ningstiden. Det här åsyftade exemplet är BowdicJiia virgilioides H. B. K., 

 som vid Santa Anna da Chapada uppträder som två elementararter, B. pu- 

 bescens (Bentham) och B. major- Martius. 



Som ett annat exempel på säsongdimorfism torde kunna anföras den i 

 Rio Grande do Sul ymnigt förekommande Eryngium paniculatum Cav., som 

 uppträder under två former, af hvilka den ena har mera taggiga blad, hvarför 

 den ej ätes af kreaturen, ocli blommar på försommaren, under det att den 

 andra har mindre starkt beväpnade blad, hvilka, dock blott såsom yngre, ätas 

 af boskapen, och blommar på hög- eller hufvudsakligen på eftersommaren. 



