136 VETENSKAPS-AKADEMIENS ÅRSBOK. 1904. 



1847 begaf hau sig till London för att afskrifva och kolla- 

 tionera några dithörande manuskript i East-India-house, där 

 den berömde Horace Wilson då var bibliotekarie. Hans 

 kopieringsarbete afbröts emellanåt af någon liten utflykt: 

 till Brighton, Wight eller någon ort på den engelska lands- 

 bygden, i livilken han fann ett särskildt behag. För fort- 

 satta handskriftskollationeringar begaf han sig mot slutet af 

 året till Paris och kort före februarirevolutionens utbrott till 

 Berlin. I slutet af maj 1848 återkom han till Uppsala. 



Bergstedts tvååriga studieresa blef för honom af stor 

 betydelse, ehuru på ett annat sätt, än han själf och de, som 

 intresserade sig för honom, från början hade tänkt sig. Vid 

 återkomsten syntes det väl endast, som om han af sin färd 

 dragit all den vetenskapliga nytta, som man rimligen kunde 

 begära. Han hade gjort bekantskap med samtidens förnämsta 

 sanskritforskare, han hade passerat nybörjarens stadium och 

 utfört ett ingalunda obetydligt själfständigt vetenskapligt 

 arbete, som han dock själf senare föga uppskattade, han hade 

 ock glädjen att vid universitetet äga mänga vänner och gyn- 

 nare, som hoppades att kunna bereda honom en lärareplats i 

 sanskrit därsammastädes. Också höll han under följande 

 terminer föreläsningar i detta ämne och möttes af ett icke 

 ringa intresse ifrån den studerande ungdomens sida, ehuru 

 det nya ämnet, som ej inbringade något examensbetyg, i 

 längden ej kunde hålla sig i konkurrensen med examens- 

 ämnena och han därför öfvergafs af sina åhörare, innan dessa 

 hunnit öfver nybörjarstadiet. Han ombesörjde införskrif- 

 vandet af sanskrittyper och tjänstgjorde själf som sättare 

 vid tryckningen af en liten text ur de hemförda samlingarna. 



Men under tiden ägde inom honom ett utvecklingsarbete 

 rum, som inom få år ledde därhän, att han vid yppadt till- 

 fälle till mångas förvåning beslutsamt lämnade sin universi- 

 tetstjänst och den vetenskapliga forskningen. Redan under 

 vistelsen i utlandet röja sig i hans bref då och då tecken till 

 att hans lifliga verklighetssinne och starka intresse för sam- 

 tidens lif och kulturutveckling endast motsträfvigt förliker 

 sig med filologens uppgående i en förfluten tid. Det är fram- 

 för allt i England, som han själf började bli medveten om 

 att det för honom vid sidan af de vetenskapliga gafs andra 

 värden, hvilka lockade in på nya verksamhetsområden. Redan 

 anblicken af det frodiga engelska landskapet ger ny styrka 



