BIOGRAFIER. — CARL FREDRIK BERGSTEDT. 137 



åt hans fäderneärfda kärlek till jorden och landtlifvets idog- 

 het, och på de engelska gods, han besökte, fann han en till- 

 talande bild af arbetsamhet, själf ständighet* och omfattande 

 kulturintressen, som icke torde ha varit utan inflytande pa 

 gestaltningen af hans egen framtid, hvaraf han tillbragte 

 större delen på den egna garden, delande sin dag mellan den 

 praktiske mannnens värf och den lärdes mödor. Det engelska 

 familjelifvet vann hans varma sympatier; i familjens fasta 

 organisation och hemlifvets sundhet fann han allt framgent 

 ett oundgängligt villkor för samhällets trefnad. Afven de 

 politiska förhållandena väckte hans lifliga uppmärksamhet, 

 och som så mänga andra före honom tilltalades han varmt 

 af föreningen mellan en urgammal frihetskärlek och vörd- 

 naden för det från fädren nedärfda. Det engelska stats- 

 skicket föresväfvade honom sedermera under hans tidnings- 

 mannabana såsom modellen, hvarefter vi, så långt sig göra 

 läte, borde forma vårt offentliga lif. Öfverhvifvud har han 

 känt en f rändskap mellan det positiva, sundt praktiska i den 

 engelska kulturen och sitt eget lynne, och redan nu torde 

 det ha börjat bli klart för honom, att, såsom han många år 

 efteråt skrifver, »den allmänna kulturen mer och mer ten- 

 derar att omflytta sig från den estetiska och humanistiska 

 uppfattningen af lifvet och människan till ett induktivt stu- 

 dium af hennes villkor såsom en länk i de lefvande varel- 

 sernas kedja». Med denna nya syn på tingen följer en stegrad 

 förkärlek för sociala och politiska vetenskaper, ja äfven för 

 naturforskning; han beklagade ofta, att han på grund af sin 

 uppfostrans ensidigt hitmanistiska läggning var i saknad af 

 förutsättningarna för att på närmare håll följa naturveten- 

 skapernas storartade utveckling. Ett talande vittnesbörd om 

 hans varaktiga intresse såväl för den induktiva forskningen 

 som för naturvetenskaperna är det grundliga studium, som 

 han på gamla dagar ägnade åt Herbert Spencer: en fram- 

 ställning af dennes filosofi, införd i Nordisk tidskrift, är 

 det sista vidlyftigare litterära arbete af hans hand. 



Om djupet och varaktigheten af de intryck Bergstedt 

 mottagit i England vittnar han själf, då han förklarar, att 

 den långa vistelsen därstädes kan sägas hafva gifvit rikt- 

 ningen åt hela hans följande lif. »Jag tyckte mig finna», 

 säger han, »att vårt samhällsideal, våra vanor och vara sym- 

 patier voro för mycket franska, och att vi borde kunna till- 



