BIOGRAFIER. — CARL FREDRIK BERGSTEDT. 139 



Kort förut hade han fattat sitt beslut att ägna sig helt och 

 hållet åt publicistens verksamhet. Det gällde att skaffa en 

 redaktör af Aftonbladet, sedan Lars Hierta tröttnat på dess 

 utgifvande, och Bergstedt ansågs vara den rätte mannen. 

 För honom själf måste på hans nuvarande ståndpvinkt en 

 dylik verksamhet synas naturlig nog, och då trots hvad man 

 redan gjort för honom vid universitetet — han åtnjöt ett 

 anslag af 600 rdr banko, anvisadt för understödjandet af något 

 eljest ej vid universitetet representeradt läroämne — hans 

 akademiska framtid syntes honom oviss, tog han ut steget. 

 Ett konsortium, där han var själf femte, inköpte Aftonbladet, 

 och Bergstedt blef från 1852 dess hufvudredaktör. 



Bergstedts verksamhet som tidningsman kan här icke 

 blifva föremål för skildring. Dess förutsättningar och de 

 synpunkter, hvarifrån den bör betraktas för att förstås, äro 

 i det föregående antydda. Nämnas må blott, att Aftonbladet 

 under hans ledning bland annat arbetade för religionsfrihet 

 samt konstitutionell styrelse, friare tull- och näringslagstift- 

 nine: samt reformer i skatte- och kommunikationsväsendet 

 (postportot, decimalsystemet). 



Mot slutet af år 1855 yppade sig meningsskiljaktigheter 

 mellan Bergstedt och hans medarbetare. Skismen rörde dels 

 Sveriges ställning i förhållande till de i Krimkriget inbe- 

 gripna makterna, dels den då uppträdande politiska skandina- 

 vismen. Den tveksamhet, som Bergstedt visade gent emot 

 en af många önskad anslutning till västmakterna, stämde ej 

 öfverens med hans medarbetares åsikter, ej heller med tid- 

 ningens föregåenden. Då han därtill genom döden förlorat 

 den bolagsman, som stod honom närmast, löste han de upp- 

 komna förvecklingarna genom att vid årets utgång nedlägga 

 sitt redaktörskap. Samtidigt sålde han sin lott i tidningen, 

 hvilken under hans ledningen stigit betydligt i värde. 



En af anledningarna till att Bergstedt nu lämnade 

 Aftonbladet och därmed för en längre tid den publicistiska 

 banan, var utan tvifvel det lockande perspektivet af en obe- 

 roende och verksam tillvaro såsom godsägare, hvilket öppnat 

 sig för honom genom hans giftermål, som gjorde honom till 

 delägare i bruksegendomar i Värmland. Det är till detta 

 landskap, där han under studentåren vistats som informator, 

 som han nu drager sig tillbaka. Efter en rekreationsresa 

 till England, Tyskland och Schv^^eiz bosatte han sig på 



