I(i6 VETENSKAPS-AKADEMIENS ÅRSBOK. 1904. 



dadt. Af största stenen hade ett litet stycke afslagits vid 

 nedre hörnet under transporten, men skadan var lagad med 

 cement så, att man skulle se noga efter för att upptäcka den. 

 Stora stenens transport från Pocos till Caldas tog 5 dagar; 

 22 oxar voro spända för vagnen och vägen hade här och 

 där blifvit reparerad för tillfället. I tre dagar arbetades 

 för att skaffa stenen fram från kyrkogårdsporten till monu- 

 mentets plats. 



Enär Caldas är stad, hade jag tänkt mig den som ett 

 betydligt centrum med åtminstone 4^5,000 invånare. Några 

 familjer hafva måhända afflyttat till Pocos, hvilken stad så- 

 som ändstation för järnvägen och såsom brunnsort är stadd 

 i framåtskridande, men Caldas har dock knappast någonsin 

 haft öfver 1,500 invånare och har nu väl endast 1,000. 

 Omkring en lång fyrkantig plats, vid hvars korta sidor 

 finnas en kyrka och ett kapell, ligga de bästa husen och 

 nedanför på höjdens svaga sluttning två trånga gator med 

 små hus. Det är det hela. Rörelsen i staden är således ej 

 stor, ej heller dess kommunala resurser. Man märker för 

 öfrigt hela tiden, att man är långt inne i landet och i an- 

 språkslösa förhållanden. 



Jag gjorde visit hos öfverste Vaz och hos juiz de direito 

 (domaren) Dr Gentil de Rangel; jag hade för afsikt att an- 

 ordna en högtidlig invigning af monumentet. Nämnda herrar 

 hade äfven tänkt på något dylikt, men afstått därifrån för 

 de ofvan omtalade prästernas skull. Dessa voro nämligen 

 missionärer, utsända af biskopen i Paulo Alegre Dr Joäo 

 Baptista Correia Nery för att hålla bönvecka och religiösa 

 öfningar i trakten, och det antogs, att befolkningen icke där- 

 under skulle sympatisera med en demonstration för Regneils 

 minne, enär han varit protestant. Då emellertid böneveckan 

 nu var slut, och prästerna samma morgon skulle resa vidare 

 till Caracol, och jag ej tänkte företaga någon demonstration 

 af religiös natur, talade jag med missionärerna, som förkla- 

 rade sig ej hafva något emot min plan och ej heller emot 

 att flaggor medtoges till kyrkogården. Den vördnadsvärde 

 kyrkoherden i Caldas Dr Joaquim Assumpcäo, som just var 

 närvarande, sade detsamma och uttalade sin beundran för 

 Dr Regneils minne. Han sade mycket godt om honom. »Jag 

 kan nog icke», sade han, »hålla tal på hans graf, men vara 

 med om att fira hans minne skall jag med nöje.» Således 



