'48 A^ETENSKAPS- AKADEMIENS ÅRSBOK. 1905. 



yttre kroppsformen och dock hör den ena till karpsläktet och 

 den andra till laxsläktet o. s. v. Men det betonas tillika, att 

 inom olika grupper karaktärerna ha olika systematiskt värde 

 ock att sålunda ingalunda samma slags karaktärer kunna få 

 användas som särmärke för släktingar i olika ordningar. Detta 

 bevisas genom exempel. Därefter diskuteras ganska utför- 

 ligt hvilka egenskaper, som hos fiskarne ej lämpa sig eller 

 lämpa sig att användas som släktkaraktärer. Den bästa och 

 konstantaste genuskaraktären för benfiskar anser Artedi kunna 

 hemtas från antalet af benstrålarne i gälhinnan, men vid sidan 

 häraf måste hänsyn tagas till allmänna utseendet, fenornas 

 läge och antal, tändernas plats, fjällens form m. fi. yttre egen- 

 skaper, men tillika framhäfves betydelsen af åtskilliga inre 

 anatomiska karaktärer hemtade från magen, pylorusbihangen, 

 tarmarne, simblåsan etc. Genom att följa dessa af Artedi 

 gifna regler och deras konsekvenser kunna alltså för framtiden 

 fisksläktena begränsas från h varandra. Men för att det sålunda 

 införda genusbegreppet skulle kunna få det fulla värde, som 

 det är förtjänt af, inser Artedi, att på samma gång vissa be- 

 stämda släktnamn måste fastslås. Detta var helt och hållet 

 en nyhet och en synnerligen betydelsefull sådan. Före Artedi 

 fanns icke en tillstymmelse till dylika, hvilket ju är en själf- 

 klar sak, då ej ens släktbegreppet förut ingått i zoologernas 

 uppfattning. Om man t. ex. ville beteckna en fisk skedde detta 

 ofta och säkrast medels anförande af en hel synonymlista åt- 

 följd af ett större eller mindre antal beskrifvande ord^ Nu 

 åter bestämmes, att åt hvarje släkte skall gifvas såsom namn 

 ett ord, "hvarmed alla arter, som höra till ett och samma 

 släkte utmärkas". Men desslikes uppställas nomenklaturregler 

 för att gifva än mera stadga åt det nya systemet. De namn, 

 som förut varit i bruk förklarar Artedi med full rätt vara 

 "magnam partem bärbara". Naturligtvis följer såsom ett axiom 

 af den först gifna regeln, att hvarje släkte endast får betecknas 

 med ett namn. Förut hade förvirringen varit så stor, att 

 Artedi kan uppräkna ej mindre än 25 namn, som om hvar- 

 andra varit i bruk för karpsläktet (Cyprinns) i den omfattning, 

 som det af honom tages, 14 för sillsläktet (Chipea) o. s. v. 



^ Såsom ett belysande exempel för denna sak må tagas Willughby's och 

 Ray's beteckning för torsk i ofvan citerade arbete. "Asellus major vulgaris, 

 Belgis Cabiliau, Mohrua vulgaris (maxima Assellorum speeies) Bellon. Molva vel 

 Morhua altera minori Rondel. Gesn. p. 102 Aldrov. lib. o Cap. G. A. Cod- fish, 

 or Keeling". 



