184 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 11»05. 



beräkningen erfordrar, iakttages, mätningarna blifva lika 

 noggranna i plåtens hela utsträckning, oberoende däraf att 

 bilderna åt kanterna af fältet kunna blifva aflånga. Å hvarje 

 kliché äro de bilder, som framkomma motsvarande de minsta 

 synliga storleksklasserna, i regel oanvändbara, i det de hvar- 

 ken angifva stjärnornas position eller ljusstyrka med pålitlig- 

 het. Den lag, som uttrycker relationen mellan bildernas dia- 

 meter och stjärnornas ljusstyrka, gäller icke mera för de 

 svagaste stjärnorna å plåten. Diameterns af tagande är näm- 

 hgen för dem hastigare än fallet skulle hafva varit för samma 

 stjärnor, därest exponeringen hade förlängts, så att ännu 

 svagare stjärnor hade framkommit. Felet hos en uppmätt 

 koordinat är för de svagare stjärnorna väsentligen större än 

 ensamt af mätningsoperationerna skulle väntas, beroende af 

 ofullkomligheter i plåtens ljuskänslighet för svagare ljusintryck. 

 Då man å samma plåt exponerat multipelbUder i en rad ut- 

 efter en koordinatriktning, bhfva mätningarna i den däremot 

 vinkelräta riktningen mindre noggranna än i den första 

 riktningen. Till följd häraf böra vid multipelexponering bil- 

 derna distanseras längre än hittills varit brukligt och helst 

 lika mycket som ett helt reseau-intervall. 



Från det jämförelsevis nya amerikanska Yerkes-observa- 

 toriet nära Chicago hafva under år 1904 synnerligen viktiga 

 astrofysikaliska undersökningar publicerats i 2:dra bandet af 

 detta observatoriums annaler. Däraf må här en närmare 

 redogörelse lämnas för en af Edwin B. Frost och Walter 

 S. Adams utförd undersökning med titel: Radial velocities 

 oj tweyity stars hawing spectra of the Orion type. Att det är 

 möjligt att medels spektroskopiska observationer utforska 

 stjärnornas rörelsehastighet i synliniens riktning enligt den 

 s. k, DopPLERska principen, därom har jag vid flera tillfällen 

 haft anledning inför Akademien redogöra. Här må därutinnan 

 blott erinras därom, att de första försöken i denna riktning 

 utfördes af Huggins år 1868. Vogel företog tre år senare 

 observationer i samma ändamål och redan genom dessa båda 

 astronomers arbeten kunde denna nya undersökningsmetod 

 sägas hafva blifvit tillfredsställande bepröfvad. Senare iakt- 

 tagelser beträffande solens, saturnusringens och planeten 

 Venus' rotation, utförda enligt den DoppLERska principen, 

 hafva än ytterligare bekräftat denna princip såsom veten-' 

 skapligt instrument af högsta effekt. Emellertid voro de 



