FÖREDRAG I ASTRONOMI. 189 



af vida större belopp uppgående till 50 km. per sek. och där- 

 utöfver. Detta synes tyda på, att stjärnorna af Oriontyp ut- 

 göra ett för sig afskildt system. 



Anmärkningsvärdt är vidare, att samtliga dessa stjärnor, 

 ehuruväl ganska ljusstarka, hafva en mycket liten egenrörelse, 

 i medeltal per år blott 



0".0 15, 



under det att medelvärdena för egenrörelser hos de Bk äd- 

 le ysk a stjärnorna efter storleksklass utgöra: 



och sålunda ända till 7:de storleken äro vida större än för 

 de här betraktade stjärnorna. Vi se här ett indicium på att 

 stjärnorna af Oriontyp, oaktadt de äro tämligen ljusstarka, 

 befinna sig på vida större afstånd än andra fixstjärnor af 

 motsvarande storleksordning. Detta öfverensstämmer ock 

 med det förut anmärkta förhållandet, att dessa stjärnor be- 

 finna sig på ett tidigare stadium af utveckling och sålunda 

 vid högre temperatur än solarstjärnorna. 



Ett ännu mera omfattande stellärspektrografiskt arbete 

 har vid Chicago-observatoriet utförts af observatoriets direktör 

 George G. Hale, assisterad af Ferdinand Eilerman och J. 

 A. Parkhurst, beträffande stjärnorna af Secchis 4:de typ, 

 förut observerade af Dunér i Lund. Dessa stjärnor antagas 

 åter befinna sig på ett längre utveckladt stadium än vår sol. 

 De innehålla ett stort antal såväl mörka som ljusa linier. 

 De mörka linierna motsvara följande kemiska element: kol, 

 (ss. Cyanogen) väte, vanadium (vid K. Vet. Akademien be- 

 stämdt af Hasselberg) calcium, magnesium, natrium, järn, 

 chrom, titan, nickel, magnesium. Kol- och metallångor äro 

 mycket täta och befinna sig omedelbart ofvanom fotosfären. 

 Däröfver i ett reverterande lager såsom på solen befinna sig 



