VETENSKAPSAKADEMIENS ÄLDSTA BERZELIUSPORTRÄTT. 211 



med våra kunskaper, visserligen uppstår hos den tacksamme 

 arftagaren begäret att hafva känt sin bildnings fostrare och 

 välgörare. Så förbytas dessa lärdomens katakomber (boksam- 

 lingarna) till glada minnessalar, där åskådligheten ger lif åt 

 de inneboendes vördade skuggor. Och hvilken af oss glädjes 

 icke att här återse bilderna af Höpken, Linné, Melanderhjelm, 

 Eh rensvärd, Polheim, Vargentin? 



Berzelius ! Med en sådan känsla af minnets trohet och 

 en förkänsla af kommande släkters tacksamhet för vår om- 

 tanka har vänskapen fattat den stora talangen vid handen, 

 och hon behöfde ej länge öfvertalas att med välbehag blanda 

 sin skapande förmåga i färgorna af din bild. (Den af täckes.) 



Berzelius ! Må du aldrig ryckas från din vetenskaps 

 bana förr än till din odödlighets! Vid denna gränsskillnad 

 stå kanske icke samma vänner omkring dig som i dag. Men 

 dina lärjungar lefva: och det är deras lärjungars lärjungar, 

 som skola tacka oss en dag, att vi sökt bibehålla din bild 

 utöfver målet af din tillvarelse utan att därmed täfla i var- 

 aktighet med dina förtjänsters minne.» 



Efter af täckningsceremonien följde, såsom vi redan känna 

 af Berzelii of van citerade bref, en festmiddag på »Sällskapet». 

 Om denna tillställning har Palmstedts nitiska penna bevarat 

 följande detaljer till eftervärlden: 



»En middagsmåltid slutade festen, hvarvid följande skålar 

 utaf herr kungl. lifmedikus af Pontin proponerades : l:o för 

 Berzelius, 2:o för h. k. höghet kronprinsen såsom Berzelii 

 första och högsta lärjunge, 3:o för Berzelii vänner utom 

 vetenskapen, som voro närvarande, 4:o proponerades en tack- 

 samhetsskål förr herr af Pontin. Mot slutet af middags- 

 måltiden inställde sig äfven herr arkiatern Weigel, hvarefter 

 både hans och flere andras skålar proponerades och druckos. 

 Berzelius själf, Almroth, C. Retzius, Mosander [samt] 

 värdarne Arosenius och Palmstedt kvarblefvo till kl. V^ 1 1 

 på aftonen.» 



Bland de i afskrift bevarade skåltalen kan endast den 

 versifierade hyllningen till Berzelius göra anspråk på något 

 allmännare intresse: 



»Vid Berzelii skål den 4 mars 1827. 



När vi fordom voro unga, 

 sjöng jag för dig mången gång; 



