214 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1905. 



det sedermera blifvit Akademien frånhändt och hvarest det 

 slutligen hamnat, förblef emellertid alltjämt en olöst gåta. 

 Det senare spörsmålet visade sig dock jämförelsevis lätt att 

 lösa. Antalet befintliga oljefärgsporträtt af Berzelius är ju 

 icke allt för stort. Vid anställande af efterforskningar å de 

 ställen, där dylika veterligen förvaras, vanns snart nog den 

 upplysningen, att det Berzeliusporträtt, som f. n. hänger i 

 Linköpings Stiftsbibliotek, bär signaturen »J. G. Sandberg 

 pinxt 1827» och således utan allt tvifvel är identiskt med 

 det här ifrågavarande. Äfven frågan, huru porträttet ham- 

 nat i Linköping, kunde nu utan svårighet besvaras. Det 

 visade sig nämligen, att detsamma år 1849 blifvit af änke- 

 friherrinnan Berzei.ius såsom gåfva öfverlämnadt till Linkö- 

 pings läroverk, där hennes make på sin tid gått i skola. De 

 med anledning häraf till henne från Linköping aflåtna tack- 

 sägelseskrifvelserna — tvenne sådana existera — äro daterade 

 i december månad sistnämnda år, så ock det anförande till 

 domkapitlets i Linköping protokoll, hvarigenom biskop Hedrén 

 tillkännager mottagandet af gåfvan. 



Långt svårare visade sig däremot att följa porträttets 

 öden under åren 1836 — 1849 och med säkerhet afgöra, om, 

 när och huru detsamma kunnat öfvergå från Akademiens till 

 Berzelii eller eventuellt hans efterlämnade makas enskil- 

 da ägo. 



Vetenskapsakademiens protokoll och öfriga handlingar 

 lämna i detta hänseende icke den minsta upplysning, och 

 just denna deras tystnad utgör i själfva verket ett talande 

 skäl för den uppfattningen, att en dylik öfverlåtelse aldrig 

 ägt rum utan att Berzelii arfvingar endast på grund af ett 

 missförstånd kommit att anse porträttet såsom sin tillhörighet, 

 med hvilken de följaktligen trott sig kunna förfoga efter 

 godtfinnande. Huru härvid i detalj tillgått, är naturligtvis 

 svårt, för att icke säga omöjligt, att efter så många års 

 förlopp på ett fullt tillfredsställande sätt utreda. Man måste 

 nöja sig med förmodanden och gissningar. En i och för sig 

 rätt sannohk förklaring är följande. Antagligen har por- 

 trättet kvarstannat på sin plats i Akademiens sessionssal ett 

 stycke in på 1840-talet. Genom nya porträttförvärf samt i 

 synnerhet sedan Akademien vid Berzelii 25-års jubileum som 

 sekreterare erhållit ytterligare ett porträtt af denne, torde 

 emellertid brist på utrymme hafva yppats. Det är sannolikt 



