230 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1905. 



svarande mått uträknade på nämnda sätt för ett antal fiskar, 

 kan man dels finna, livilka som äro konstanta och hvilka 

 som variera. Vidare framgår ur jämförelsen, huru de, 

 relativa måtten förhålla sig hos yngre och äldre individ, eller 

 med andra ord, hvilka relativa dimensionsförändringar, som 

 inträda med tilltagande ålder. Härigenom klarlägges utveck- 

 lingsriktningen i vissa fall. På samma sätt kan man få fram 

 sexuella skiljaktigheter med afseende på olika dimensioner. 

 Jämföras de relativa måtten af de båda könen med motsva- 

 rande relativa mått af yngre och äldre individ, får man fram, 

 hvilketdera könet, som, om verkligen könen företedde några 

 olikheter i relativa mått, med afseende på kroppens dimen- 

 sioner representerar ett mera framskridet stadium i förhållande 

 till det andra. Detta inom samma art. Men på samma sätt 

 kan man genom jämförelse af mått tagna af olika arter till 

 en viss grad få det åskådliggjordt, huru de olika arterna för- 

 hålla sig till hvarandra i utvecklingsserien, hvilken som äger 

 öf ver vägande juvenila karaktärer o. s. v. För att anföra 

 direkta exempel: blanklaxhonan företer ett mera framskridet 

 utvecklingsskede än hanen, och grålaxen står på ett tidigare, 

 mindre differentieradt stadium än blanklaxen. Inom ett och 

 samma släkte visa sig alltså arttyper, som i förhållande till 

 de andra antingen kunna sägas ha öfvervägande ungdoms- 

 karaktärer (t. ex. bland norsarne Osmerus dentex från nord- 

 östra Asien, bland rödingarna vår vanliga f jellröding). eller hon- 

 karaktärer (t. ex. Hvita hafvets nors och Spetsbergens röding), 

 eller slutligen hankaraktärer (t. ex. vår vanliga nors och 

 storrödingen). De allmänna slutsatser, som Smitt ansåg sig 

 berättigad att draga af dessa undersökningar af laxfiskarne, 

 sammanfattade han i följande ord: »de olika formernas, ar- 

 ternas, släktenas lif följer samma utvecklingsgång som indi- 

 vidernas». Han framhöll vidare tre faktorer såsom de vik- 

 tigaste orsakerna till arternas uppkomst : »utveckling ^, köns- 

 skillnad och geografisk (lokal) åtskillnad». Dock ansåg han 

 ej dessa faktorer såsom »enstaka verksamma: städse måste 

 deras inflytande ha varit gemensamt, alltsedan könsskillnad 

 upppstått och de lokala förhållandena på jorden blifvit olika 



' Ontogenetisk utveckling. Senare i ett föredrag hållet vid K. Veten- 

 skapsakademiens årshögtid den 31 mars 1898 betecknade Smitt de tre 

 hufvudsakligen verkande faktorerna såsom: »utvecklingskraften (ärftlig- 

 heten), könsskillnaden och geografiska åtskillnaden». 



