234 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1905. 



Riksmuseums Vertebrataf delning och på hvars förkofran och 

 framtida utveckHng han lade stor vikt. 



Utom den rent vetenskapliga värksamhet, som Smitt 

 utöfvade i sin egenskap som intendent vid Riksmuseum, ut- 

 förde han äfven ett betydande arbete för vetenskapens po- 

 pularisering. Härom vittna bl. a. talrika artiklar i zoologi i 

 första upplagan af »Nordisk Familjebok». Äfvenledes redi- 

 gerade han en öfversättning till svenska af Brehm's »Thier- 

 leben» och bidrog med uppsatser till tidskrifter och tidningar. 



Under en tid föreläste Smitt i zoologi vid Stockholms 

 Högskola. 



En populär föreläsningsserie blef äfven senare tryckt un- 

 der titeln »Ur de högre djurens utvecklingshistoria». 



En annan sida af professor F. A. Smitt's verksamhet 

 faller inom de praktiska fiskeriernas område. Under åren 

 1877 till 1884 erhöll han flere gånger i uppdrag från rege- 

 ringen att göra eller ha öfverinseende öfver undersökningar 

 rörande sillfisket i Bohuslän, hvarvid han under åren 1880 — 

 1882 biträddes af nuvarande fiskeriinspektören F. Trybom. 

 När tillgången på sill ökades och det visade sig, att en s. k. 

 »sillperiod» inträdt, insåg Smitt betydelsen af, att sillen ej 

 blott vore föremål för fångst med vadar inomskärs, utan att 

 man äfvenledes borde söka fånga henne ute till sjös med 

 drifgarn på samma sätt, som sker från Skottland, Holland 

 o. s. v. Han blef därför en ifrig förkämpe för införandet af 

 drifgarnsfiske efter sill på skottskt sätt vid vår västkust. För 

 att söka sätta i gång dylikt fiske hade han äfven under några 

 år från och med vintern 1880—81 statsanslag. Först gjordes 

 försök med fiske efter skånsk metod. Skånska fiskare med 

 båt och drifgarn hyrdes, men då resultatet häraf ej blef till- 

 fredsställande inköptes redan vintern 1880 — 81 skottska drif- 

 garn, med hvilka man fiskade från bohusländsk däcksbåt. 

 Sedan byggdes en särskild, förbättrad (med fällbar mast för- 

 sedd) båt af sistnämnda typ och fiskeförsöken utsträcktes till 

 både sommar och vinter. Emellertid visade erfarenheten, att 

 såväl de alltför djupa skottska som äfven de väl grunda och 

 desslikes alltför finmaskiga skånska silldrifgarnen voro mindre 

 lämpliga för de utanför bohusländska kusten rådande för- 

 hållandena. Men så småningom började man att skaffa sig, 

 först i Halland och sedan i Bohuslän fullt lämpliga garn af 

 den skånska typen och därmed var det nu så betydelsefulla 



i 



