242 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1905. 



allvarligt förslag i detta syfte. Men med den själfkritik och 

 ärlighet, som i så hög grad utmärkte Loven, afböjde denne 

 anbudet, enär han ansåg sig ännu icke på långt när äga den 

 vetenskapliga kompetens och utbildning, som enhgt hans me- 

 ning borde fordras af en ordinarie professor. Denna för Lo- 

 ven så hedrande vägran vållade en stor förstämning hos Ret- 

 zius, det forna förtroliga förhållandet syntes för en tid brutet, 

 men återknöts, och vid Anders Retzii' dödsbädd vakade 

 LovÉN vid sidan af dennes maka och son. 



Huru djupt LovÉN var fäst vid Retzius uttryckte han 

 genom den korta, men mycket sägande dedikationen af sin 

 gradualafhandhng till »minnet af den outtröttlige läraren, den 

 faderlige vännen». Ända till hans sista dagar stod Retzii 

 bild klar och oförgänglig för hans sinne, och i varma, af djup 

 känsla burna ord tecknade han denna bild i det tal, som han 

 enligt Svenska Läkaresällskapets uppdrag höll på festen till 

 hundraårsminnet af Retzii födelse, den 13 oktober 1896. 



Jämte Retzius bör bland Lovens tidigare lärare äfven 

 nämnas hans frände, den berömde zoologen Sven Loven, 

 hvilken initierade honom i de ryggradslösa djurens morfologi 

 och under hvars ledning han under en sommarvistelse i Bohus- 

 läns skärgård (1857) utförde sin första vetenskapliga under- 

 sökning, om utvecklingen af hydractinia. 



Lovens tredje lärare var Carl Ludwig. Sedan Loven 

 beslutat att utbilda sig till fysiolog, styrde han sin väg till 

 dennes laboratorium, dit flertalet af tidens unge fysiologer 

 skyndat för att åtnjuta den oöfverträffade mästarens ledning. 

 Med Retzius delade Ludwig Lovens oinskränkta tillgifvenhet, 

 och å sin sida satte Ludwig ända till sin bortgång ett mycket 

 stort värde på sin svenska lärjunge. 



De tre män, h vilka här blifvit särskildt nämnda såsom 

 Lovens lärare, voro personligheter med omfattande veten- 

 skaplig blick, för h vilka samtliga biologiska vetenskaper bil- 

 dade ett enda stort sammanhängande helt, där h varje länk 

 hade sin afgjorda betydelse. Alla satte de den direkta natur- 

 iakttagelsen högt och tillerkände endast åt de hypoteser något 

 värde, hvilka hvilade på en tillräckligt bred grundval af rön 

 och iakttagelser. Utbildad under deras ledning, tillgodogjorde 

 sig LovÉN deras allmänna åskådning och vetenskapliga uppfatt- 

 ning. Icke så, som skulle han slafviskt eller kritiklöst hafva 

 svurit in verba magistri, ty sådant stred alldeles för mycket 



