BIOGRAFIER. — OTTO CHRISTIAN LOVEN. 247 



öfriga möbler utgjordes till allra största delen af sådana, 

 livilka såsom obehöfliga afståtts af andra, lyckligare lottade 

 institutioner; ja, den största delen af arbetsborden voro gamla 

 skolbord, som skänkts af en bland Lovbn's vänner. 



Från första stunden insåg Lovén behofvet af en med 

 laboratoriet förenad verkstad, och ett af hans tidigaste inköp 

 var en precisionssvarf. De nya apparater, som Lovén be- 

 höfde för sina egna undersökningar, gjordes till stor del i 

 denna verkstad, och själf tillverkade han af det enklaste 

 material, papp, träbitar och lack, åtskilliga sådana. Mycken 

 tid gick nog härigenom förlorad, men å andra sidan hade 

 Lovén tillfredsställelsen att hafva kunnat komma tillrätta 

 utan anlitande af andras biträde, och lyckades ingjuta samma 

 intresse också hos sina lärjungar, hvilka efter bästa förmåga 

 började linda elektromagneter, snickra, löda och svarfva. 



Den manuella skicklighet, Lovén sålunda förvärfvade, 

 skulle blifva honom till afgjordt gagn vid de vetenskapliga 

 forskningar, som vid slutet af 1870-talet särskildt sysselsatte 

 honom. Under ett besök hos Kuhne i Heidelberg (1874) 

 hade han haft tillfälle att lära känna den året förut af Lipp- 

 MAN beskrifna kapillarelektrometern. Fängslad af det under- 

 bara skådespelet af kvicksilfverpelarens dans i takt med ett 

 på betydligt afstånd därifrån pulserande grodhjärta, inköpte 

 han genast ett exemplar af instrumentet. Snart kom han 

 dock till insikt om dess olägenheter: dess något klumpiga 

 och obekväma konstruktion i förening med en hög grad af 

 bräckligheter gjorde redan dess första uppställande till en 

 verklig plåga. Sedan instrumentet emellertid icke utan miss- 

 öden blifvit uppsatt, kom det, trots all försiktighet, mycket 

 lätt i olag, korteligen så många vedervärdigheter mötte vid 

 dess användning, att en sådan allt mera sällan kom i fråga. 

 I dessa olägenheter ser Lovén icke utan skäl förklaringen 

 därtill, att kapillarelektrometern ända till år 1879, oaktadt 

 alla sina fördelar särskildt för undersökning af de hos de 

 lefvande varelserna uppträdande elektriska strömmarne, inom 

 fysiologien icke användts af andra än Kunkel och Marey. 



Trots allt hade Lovén dock fäst sig vid instrumentet 

 och han företog sig därför att söka göra det lättare använd- 

 bart. Häri lyckades han fullständigt: under hans hand blef 

 kapillarelektrometern ett det jrpperhgaste redskap, och jag 

 tror mig icke öfverdrifva, då jag säger, att den vidsträckta 



