250 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1905. 



tutet, till hvars inspektor (rektor) han valts 1884, och afgick 

 först den 13 oktober 1886 definitivt därifrån. Skilsmässan 

 från institutet var så mycket smärtsammare, som just då ett 

 tidsenligt fysiologiskt laboratorium blifvit uppförd t. 



Med I.ovÉN förlorade Karolinska institutet en af sina 

 yppersta lärare. Trots sin svaga hälsa och sin däraf beroende 

 till omfånget jämförelsevis obetydliga vetenskapliga produk- 

 tion, hade Loven genom sina arbeten dock vunnit en fram- 

 skjuten ställning bland tidens biologiska forskare. Till syfte 

 och anläggning likaväl som till utförande och resultat äga 

 Lovén's flesta arbeten en stor betydelse, och om hans veten- 

 skapliga alstring öfverhufvud gäller fullt ut ordet : non multa, 

 sed multum. En god del af dessa arbeten — studierna öfver 

 benväfnaden, upptäckten af smakbulberna, uppvisandet af 

 lymfvägarna i magsäckens slemhinna, undersökningarna öfver 

 kärlnerverna, utbildandet af kapillarelektrometern, utredandet 

 af de voluntära muskelkontraktionernas natur — kommer all- 

 tid att inom vetenskapen äga ett högt värde. Vid en blick 

 på dem måste man blott sörja öfver, att deras skapare icke 

 blef i tillfälle att i än större omfattning inverka på sin veten- 

 skaps utveckling. 



I sin forskning understöddes Loven af ett skarpt öga, 

 ett fint öra och en säker hand. Ytterligt samvetsgrann som 

 han var, ansåg han sig icke böra offentliggöra en undersök- 

 ning, innan han på det mest ingående sätt öfvertygat sig 

 om riktigheten af dess resultat. Därför upprepade och åter- 

 upprepade han sina försök, men icke ens då de förelågo så 

 klara som möjligt, var han alltid tillfredsställd med dem. 

 Häri ligger orsaken till, att han aldrig publicerade sitt mycket 

 rikhaltiga material af försök öfver sekundära ryckningar vid 

 stryknintetanus; därför kunde han icke heller besluta sig för 

 att offentliggöra sina experiment öfver de glatta musklernas 

 fysiologi eller att bearbeta en omfångsrik försöksserie, som 

 hans amanuens Nerander under hans ledning utfört öfver 

 muskelelasticiteten. Lika litet ansåg han sina iakttagelser 

 öfver åtskilliga infusoriers lifsföreteelser mogna för offentlig- 

 heten, och endast nödvändigheten att utgifva ett akademiskt 

 program föranledde honom att till trycket befordra sina 

 viktiga rön öfver hj ärtförmakets förhållande vid retning med 

 induktionsströmmar. 



I 



