BIOGRAFIER. — OTTO CHRISTIAN LOVEN. 251 



Lik sin store lärare, sökte Loven att i sin undervisning 

 — vare sig det gällde de katedrala föreläsningarna eller 

 öfningslaboratorierna eller ledningen af de å hans laboratorium 

 försiggående vetenskapliga undersökningarna — ständigt gifva 

 det bästa han hade. Huru gärna lämnade han icke sitt eget 

 arbete för att hjälpa den ännu oförfarne lärjungen, som under 

 hans ledning tog sina första steg såsom experimentell forskare; 

 huru villigt diskuterade han icke med denne de frågor, som 

 förelågo till behandling; huru glad var han icke öfver det 

 erkännande, som möjligen kom lärjungen till del. och med 

 hvilken stolthet omtalade han icke detta erkännande för 

 andra. I själfva verket uppfattade han det såsom idealet för 

 den akademiske lärarens verksamhet att såsom Ludwig, om- 

 gifven af en skara lärjungar, gå från den ene till den andre, 

 dirigerande det hela, öfverallt bispringande med råd och dåd. 

 Förhållandena voro för små för att denna dröm skulle hafva 

 kunnat blifva verklighet, men att Lovén skulle hafva 

 varit mäktig af att på detta sätt utöfva sitt lärarekall, därom 

 hyser jag intet tvifvel. 



Såsom föreläsare fyllde Loven mycket stora anspråk. 

 Utrustad med ett ovanligt utveckladt språksinne, hade han 

 bragt talets konst till en hög grad af fulländning; tack vare 

 en utmärkt artikulation kunde hans i sig själf svaga stämma 

 tydligt höras öfver hela auditoriet. Klart, fängslande och 

 liffullt framlade han sin vetenskaps sanningar, till fullo för- 

 stående att skilja mellan hufvudsak och bisak, och han 

 lyckades sålunda gif v^a sina åhörare en verklig inblick i sam- 

 manhanget af den komplex af företeelser, som han i sin före- 

 läsning behandlade. 



Också för spridning af kunskap bland den stora allmän- 

 heten ställde LovÉN sin eminenta framställningsförmåga till 

 förfogande. De populära föreläsningar, som han på skillda 

 tider höll i Stockholm, ihågkommos ännu länge efteråt med 

 beundran. Genom sin mönstergilla öfversättning af Huxley's 

 bok om människokroppens byggnad och förrättningar och 

 genom den icke mindre framstående af Foster's lilla fysiologi 

 bidrog han i icke ringa mån att väcka och underhålla in- 

 tresset för de biologiska vetenskaperna, och i samma riktning 

 verkade han genom sin i serien »Ur vår tids forskning» in- 

 tagna, förträffliga skrift »Om blodet, dess kretslopp och dess 

 betydelse för kroppsväfnadernas näring» (1876). Ej heller 



