260 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1905. 



gång till hviloläget. Mellan dessa förefinnes en betydlig olik- 

 het, som ådagalägger, att ett mindre arbete kräfves för 

 muskelns uttänjning än det, som muskeln utvecklat vid sin 

 sammandragning. Vidare undersöker han de vid olika be- 

 gynnelsespäAning och vid användning af tröga massor hos 

 den arbetande muskeln uppträdande spänningsvariationerna 

 o. s. v. 



Under den följande tiden sträfvade Blix ständigt att 

 med användning af nykonstruerade apparater närmare klar- 

 göra dessa frågor. I detta hänseende kom han efter sin ut- 

 nämning till professor i Lund i ett mycket gynnsamt läge, i 

 det han vid sitt laboratorium såsom mekaniker lyckades fästa 

 en vetenskapligt bildad man, filosofie kandidat H. Sandström, 

 som med utmärkt skicklighet bistod Blix i det tekniska ut- 

 förandet af hans idéer. 



Resultaten af dessa arbeten föreligga i fyra af handlingar 

 från åren 1891 till 1894. Här beskrifver han främst (1891) 

 sina nya apparater, nämligen en skrifarm för registrering af 

 muskelns sammandragning; en spänningsskrifvare, som grun- 

 dar sig på torsionselasticiteten hos en cylindrisk staf; en ro- 

 terande fjädermyograf — en modifikation af Ficks myograf- 

 cylinder, i hvilken vikten är ersatt af en fjäder, som därjämte 

 användes att efter tillryggalagt omlopp stanna cylindern; en 

 kosinusinduktor för retning af muskler; en strömbrytare; in- 

 rättningar för att under muskelns kontraktion hålla dess 

 spänning oförändrad eller förminska denna proportionelt mot 

 förkortningen; en apparat för mätning af kurvor på sotadt 

 papper utan föregående fixering; samt framför allt den nya 

 muskelindikatorn, vid hvilken Blix efter prof ning af många 

 modeller slutligen stannade, ehuru han icke ansåg ens denna 

 fullt tillfredsställande. 



Den andra af handlingen (1893) är ägnad studiet af den 

 hvilande muskelns sekundära elastiska företeelser. I afseende 

 å dessas tydning jämför Blix muskeln med en elastisk fjäder, 

 som omgifves af en tjockflytande substans. I muskeln skulle 

 sålunda tvenne element, elastiska band och en tjockflytande 

 substans förefinnas ; dock inlåter han sig icke på frågan hvilka 

 af muskelns anatomiskt kända beståndsdelar skulle motsvara 

 dessa element. Beträffande den hvilande muskelns elasticitet 

 anmärker Blix, att en noggrann bestämning af densamma 

 strandar på omöjligheten att frigöra oss från de sekundära 



