Föredrag i Vetenskapsakademien vid pre- 

 sidiets nedläggande den 12 April 1905. 



Som bekant är, kallades stundom förra århundradet »ång- 

 kraftens tidehvarf» och helt visst icke utan skäl. Det torde 

 vara svårt att af göra, h vilken tillämpning af ångkraften varit 

 den viktigaste, men säkert är, att dess tillämpning på sjö- 

 farten varit en af de mest genomgripande. 



Jag vill i detta föredrag skissera historien om denna till- 

 lämpnings utveckling och hvad därmed står i närmaste sam- 

 manhang. Den historien är visserligen ingalunda obekant för 

 Akademiens ledamöter, men en sak kan ses från olika syn- 

 punkter, och jag tror, att det här finnes många sådana, föga 

 beaktade, hvilka ändock kunna vara af intresse för ett så- 

 dant auditorium som det, inför hvilket jag nu har äran att 

 yttra mig. 



Ångbåtstrafikens n. v. ståndpunkt har, såsom lätt inses, 

 endast kunnat uppnås genom lösningen af en hel mängd pro- 

 blem, icke blott inom den tekniska mekanikens utan äfven 

 inom fysikens, kemiens och metallurgiens område. Bland 

 dessa problem är det i synnerhet tre, som äro af framstående 

 vikt så till vida, att hvart och ett af dessa inledt ett sär- 

 skildt utvecklingsskede inom ångbåtstrafiken. 



För att lättare kunna framställa en begriplig öfversikt 

 af utvecklingens gång, vill jag först redogöra för hufvuddra- 

 ger af arbetet med lösningen af dessa problem. De beröra: 

 Skruf propellern, ytkondensorn och den moderna sjöpannan. 



Skrufpropellern. 



Då propellerns uppgift är att öfvervinna vattnets mot- 

 stånd mot fartygets rörelse, kan dess konstruktion tydligen 

 icke utföras utan kännedom om fartygsmotståndet. Beräk- 



