FÖREDRAG \T:D PRESIDIETS NEDLÄGGANDE D. 12 APRIL litOö. 283 



För en sjömaskin har emellertid bränsleförbrukningen en 

 långt större betydelse än för en stationär maskin, emedan 

 det för sjömaskinen erforderliga bränslet måste inlastas i far- 

 tyget, och bränslets vikt samt det utrymme, det upptar, min- 

 ska fartygets förmåga att mottaga inbringande last. 



Det låga trycket i ångpannorna nödvändiggjordes däraf. 

 att icke alla de salter, som hafsvattnet innehåller, kunde under 

 alla förhållanden aflägsnas genom utblåsning. Om tempera- 

 turen i en med hafsvatten matad ångpanna stegras till eller öf- 

 ver 138° C, så utfaller en del af dessa salter och af sätter sig 

 i form af ett hårdt skal på ångpanneplåten, hvarigenom dess 

 värmeledande förmåga nedsättes, plåten blir öfverhettad och 

 pannans tillvaro riskeras. Temperaturen i sjöpannorna måste 

 således hållas under 138°, eller, som är detsamma, trycket i 

 dem får icke öfverstiga 2,4 atm., så länge pannorna matas 

 med salt vatten. 



Dessa förhållanden och däraf föranledda olägenheter voro 

 sedan lång tid kända af ingeniörerna, till följd hvaraf också 

 försök gjorts att kringgå dem. 



För att kunna stegra ångpannetrycket och undvika de 

 bränsleödande utblåsningarne, måste pannan matas med rent 

 vatten. xA.tt medföra sådant i tillräcklig mängd var natur- 

 ligtvis omöjligt, utan måste detsamma anskaffas genom de- 

 stillering af det vatten, som fanns att tillgå. Det borde 

 vara möjligt att anordna hela ångpanneanläggningen med 

 tillhörande rörledning, maskin och kondensor till en destilla- 

 tionsapparat, utan att därför inkräkta på maskineriets egent- 

 liga uppgift. 



Härför erfordrades endast, att den förut använda kon- 

 densorn förändrades så, att ångan kondenserades, icke genom 

 blandning med kyl vattnet, såsom hittills skett, utan medels 

 kondensorns af ky In ing utifrån genom bespolning med kyl- 

 vattnet, d. v. s. genom ytkondensering . 



Detta tyckes vara ett så enkelt problem, att dess lösning 

 icke borde medföra några afsevärda svårigheter. Denna lös- 

 nings vikt för sjömaskinernas och således äfven för ångbåts- 

 trafikens vidare utveckling insågs till fullo af ingeniörerna 

 sedan lång tid tillbaka. Men trots problemets stora vikt 

 och dess skenbara enkelhet kräfde dess lösning mer än ett 

 hälft sekels arbete och tallösa experiment, gaf anledning till 



