284 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1005. 



många fruktlösa försök, svikna förhoppningar och utan tvifvel 

 många sömnlösa nätter. 



Den ursprungliga formen på ytkondensorn, och h vilken 

 i hufvudsak bibehålles ännu, var ett cylindriskt kärl med 

 buktiga bottnar, i hviJket voro insatta tvenne tubplåtar 

 med därtill hörande tuber. Ångan passerade inuti tuberna 

 och kyl vattnet utomkring, eller tvärt om. Tuberna gjordes 

 af koppar, dels på grund af denna metalls stora värmeled- 

 ningsförmåga och dels på grund af dess lätthet att bearbetas. 



Den första mötande svårigheten bestod däri, att det 

 smörjmedel, som användes för ångmaskinens kolf, slid och 

 packdoser, medföljde ångan in i kondensorn och delvis af- 

 satte sig på kondensortuberna. Kylvattnet, som naturligtvis 

 icke kunde afkyla ångan, utan att själft i någon mån uppvärmas, 

 afsatte därvid på tubernas andra sida ett lager af kalksalter. 

 Härigenom nedsattes i väsentlig mån tubernas kondenserande 

 förmåga, till följd hvaraf kondensorns dimensioner och tyngd 

 måste utsträckas långt öfver hvad som skulle erfordrats, om 

 nämnda olägenheter icke förekommit, och då utrymmet i ett 

 fartygs maskinrum alltid är knappt, medförde nämnda om- 

 ständighet afsevärda svårigheter. 



Såsom en ytterligare och mera betänklig olägenhet visade 

 sig, att de feta ämnen, som medföljde ångan, delvis sönder- 

 delade sig i kondensorn och bildade med kopparn i konden- 

 sorns tuber lösliga föreningar, som medföljde matarvattnet 

 in i pannan och angrepo pannplåten, så att denna ruinerades 

 ganska fort, och den vinst, som skulle uppkomma genom 

 ytkondensorns användning, blef mer än motvägd af en ökad 

 reparationskostnad för ångpannorna. 



Det rena vatten, man hade hoppats att erhålla genom 

 ytkondenseringen, var således långt ifrån rent. Det var vis- 

 serhgen befriadt från de salter hafsvattnet innehåller, men 

 innehöll i stället upplösta kopparsalter, som voro ytterst 

 skadliga för pannans bestånd, och därjämte en mängd fett, 

 som, då det inmatades i pannan, afsatte sig på pannans plåt 

 samt bildade ett för värme svårgenomträngligt lager, hvilket 

 hindrade plåten att åt vattnet afge det värme, den upptog 

 från förbränningsgaserna, hvarigenom eldytans verksamhet 

 nedsattes, plåten öfverhettades och faran för ångpanneexplo- 

 sion ökades. 



