FÖREDRAG VID PRESIDIETS NEDLÄGGANDE D. 12 APRIL 1905. 299 



De trenne hufvudproblem, för h vilka jag i det före- 

 gående redogjort, och utan hvilkas mer eller mindre fullstän- 

 diga lösning ångbåtstrafikens n. v. utveckling icke kunnat 

 uppnås, hafva kraft ett ihärdigt arbete under flera decen- 

 nier. Men detta arbetes resultat är också af genomgripande 

 betydelse. Det innebär för samfärdseln, industrien och han- 

 deln oöfverskådliga fördelar, och i bredd med dessa följa 

 andra fördelar, som ej kunna evalueras i pengar, emedan de 

 äro af rent ideell natur. 



Detta förhållande gäller visserligen icke uteslutande om 

 just dessa problemer, utan i högre eller lägre grad om livarje 

 tekniskt mekaniskt problem. Ett sådant problems lösning 

 har alltid en ekonomisk sida, och därjämte en, som kan 

 kallas dess ideella eller moraliska sida. Allmänheten ser ge- 

 menligen blott den ekonomiska sidan, men den ingenjör, som 

 arbetar med problemets lösning, bör naturligtvis ha ett öppet 

 öga för båda, ty först därigenom framstår problemet för ho- 

 nom i sin fulla betydelse. Då arbetar han med ett varmaie 

 intresse och med en djupare ansvarskänsla, än om hans syn- 

 vidd begränsas af den ekonomiska vinstens trånga horisont. 

 Då vinner han dessutom den oskattbara förmånen, att i sin 

 yrkesuppgift se det ideella, som för honom kan utgöra en aldrig 

 sinande källa till entusiasm, när han törstar efter en sådan 

 vederkvickelse. Det är för öfrigt en dryck, som han väl kan 

 behöfva under sitt sträfsamma och ofta slitande arbete. I 

 synnerhet nu för tiden, då på honom ställas längt större 

 fordringar än förr. 



Det är visserligen sant, att framstegen inom fysiken, ke- 

 mien och metallurgien ställt till hans förfogande hjälpmedel, 

 som föregående tids ingenjörer icke kände till, men å andra 

 sidan uppställa sociala förhållanden svårigheter, h vilka förr 

 voro jämförelsevis obetydliga. 



Som bekant är, pågår nu nästan rund t om hela planeten 

 en bitter strid emellan kapitalet och arbetet, och många tec- 

 ken tyda på, att denna strid skall bli ännu bittrare. Man 

 behöfver ingalunda vara pessimist för att frukta för, att den 

 skall ännu länge fortgå i den riktning, hvarpå den slagit in, 

 och fylla detta nyss började sekel med skakande tilldragelser. 



Att mildra bitterheten i denna strid och förhindra de 

 ruinerande skakningarne är ingen närmare till än ingenjören. 

 Det är han, som står emellan kapitalet och arbetet, det är 



