TILL KGL. VETENSKAPSAKADEMIEN. 67 



gifva afsedda bestämmaiulerätt en giltighet äfveu för kommande tider. 

 Tänker man sig t. ex., att en egendomsägare ville skydda något eller 

 några på hans ägor belintliga märkliga träd, så är han dock icke 

 säker, att de ej nedhuggas, när egendomen efter hans död öfvergår 

 till annan person. Kommitterade hafva tänkt sig, att detta skulle 

 kunna förekonnnas på sa sätt, att den enskilde ägaren hade rättighet 

 att genom vederbörande institution eller myndighet få afsedda föremål 

 registreradt och på vederbörligt sätt såsom naturminnesmärke utmärkt. 

 Sedan detta skett, skulle det vara likställdt med fornlämning och för 

 all framtid fridlyst. Den enda lagstiftning, som enligt kommitterades 

 mening är af nöden, vore följaktligen en föreskrift, att vederbörligen 

 inregistrerade och såsom naturminnesmärken utmärkta föremål skulle 

 för all framtid vara fridlysta. Något missbruk af en dylik föreskrift 

 torde näppeligen vara att befara, enär vederbörande tjänsteman eller 

 myndighet naturligtvis, innan registreringen sker, bör förvissa sig om, 

 att föremålet eller föremålen verkligen förtjäna att såsom naturminnes- 

 märken betraktas. 



I fråga om de geologiska och geogi-afiska föremålen, torde deras 

 registrering böra ske genom Sveriges geologiska undersökning, hvars 

 tjänstemän och extra geologer borde låta sig angeläget vara, att under 

 sina fältarbeten ägna naturskyddsfrågan särskild uppmärksamhet. Be- 

 träffande särskildt skyddade, sällsynta växt- och djurarter, torde regi- 

 strering af och anteckningar om desannna lämpligast kunna ske genom 

 vetenskapsakademiens försorg. 



Största svårigheter möta onekligen vid frågan om skydd för mer 

 eller mindre sällsynta växter, som hotas af utrotning, och i de allra 

 flesta fall torde här endast genom upplysning och frivilliga aftal något 

 stå att vinna. Här synes oss, som skulle vetenskapsakademien i 

 många fall kunna ingripa, dels genom framställning till ägarne, dels 

 genom utdelande af gratifikationer och belöningar åt sådana personer, 

 som gjort sig särskildt förtjänta om skydd för vårt lands natur eller 

 naturföremål. Botaniska sällskapet i Stockholm har åt sin styrelse 

 uppdragit, att hos de botaniska bytesföreningarna söka utverka, att 

 det hittills brukliga bytessystemet med olika poängvärde för olika 

 växter skulle upphöra, och kunde detta genomföras, skulle en af de 

 för sällsjmta växter mest hotande farorna till stor del afvärjas. 

 Lunds botaniska förening har i ett den 4 april innevarande år ut- 

 sändt meddelande tillkännagifvit, att den icke till byte mottager vissa 

 sällsyntare, i meddelandet uppräknade arter samt uppmanar på samma 

 gång botanisterna »att vid insamling af sällsjnitare växter... iakttaga 

 största försiktighet, så att dylika växter icke riskei-a att bli utrotade». 

 Det må vidare ifrågasättas, om icke — såsom professor Conwentz 

 föreslagit — torghandel med vilda växter, hvilka äro försedda med 

 rötter eller rotstockar, borde totalt förbjudas. Den som iakttagit den 

 sköfling, för hvilken vår vanliga blåsippa är utsatt i Stockholms om- 

 gifningar genom en dylik handel, kan icke förneka, att ett dylikt för- 

 bud vore väl motiveradt. Andra växter, som starkt hotas på grund 

 af deras begärlighet såsom handelsvara, äro idgranen och misteln. Då 

 emellertid gällande lag redan medgifver ägarne att förbjuda deras ned- 



