68 VETENSKArSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1906. 



huggande, och då flera områden äro föreslagna för bevarande af där 

 befintliga idgransbestånd, torde någon särskild lagstiftning för dessa 

 växters skydd icke vara erforderlig. Äfven sjönöten (Trapa natans) 

 i sjön Immeln borde, såsom redan skett med näckrosorna i Fagertärn, 

 kunna skyddas utan särskild lagstiftning. Beträffande dessa och andra 

 åtgärder, hvilka enligt kommitterades mening lämpligen böra vidtagas 

 genom vetenskapsakademiens försorg, är här ej platsen att ingå på 

 någon detaljerad framställning. Men då ändamålet icke kan vinnas 

 utan åtskilliga utgifter för resor, inhägnader, gratifikationer, belöningar, 

 bevakning, anskaffande af naturskyddsmärken o. s. v., torde det vara 

 nödigt, att akademien hos regeringen anhåller om ett årligt anslag, 

 att därmed bestrida de kostnader, som för sagda ändamål blefve er- 

 forderliga. Att närmare bestämma detta anslags storlek, är på frå- 

 gans närvarande ståndpunkt icke möjligt, och konnnitterade anse där- 

 före, att anslaget borde utgå som förslagsanslag, hvars eventuellt 

 öfverskjutande del skulle till statsverket återbäras. Vi hafva täidit 

 oss, att ett dylikt anslag på två tusen (2,000) kronor på extra stat 

 af nästa års riksdag borde begäras, dock borde beloppet redan under 

 samma år kunna disponeras. 



För att utföra de åtgärder, som på detta sätt komme att åligga 

 vetenskapsakademien, borde denna utse minst tre af riksmuseets in- 

 tendenter, med uppdrag att själfva eller genom andra bringa dem till 

 verkställighet. De skulle dessutom på samma gång allt fortfarande 

 ägna hithörande frågor största möjliga uppmärksamhet och till akade- 

 mien inkomma med förslag till de ytterligare åtgärder, som från det 

 allmännas sida eventuellt kunde vara af nöden. 



En särskild uppmärksamhet från uaturskyddssynpunkten synes oss 

 böra ägnas åt sjösänkningar. Sekreteraren i Kristianstads läns hus- 

 hållningssällskap, lektor L. J. Wahlstedt, skrifver härom beträffande 

 anförda län: »En sak af den allra största betydelse vore att, så 

 mycket i vederbörandes förmåga står, lägga hinder i vägen för sän- 

 kandet af landets sjöar. I synnerhet borde sådant förhindras, där den 

 ekonomiska vinsten af säkningen är jämförelsevis obetydlig eller oviss, 

 såsom fallet varit med många sjösänkningar här i länet.» Detsamma 

 gäller äfven för andra delar af landet. 



Det är i hög grad att beklaga, att en sådan sänkning som Tå- 

 kerns fått äga rum, och det vore högeligen önskligt, att densamma 

 icke ytterligare fullföljdes, hvarigenom det för denna sjö så egendom- 

 liga och för vårt land enastående fågellifvet skulle försvinna. Det 

 samma gäller om sänkningen af Horuborgasjön i Västergötland. Det 

 är emellertid tydligt, att en så stor mångfald af olika intressen vid 

 sådana företag göra sig gällande, att dessa icke få bedömas enbart 

 från denna synpunkt. Så mycket borde dock för tillgodoseende af 

 naturskyddskrafvet i alla händelser kunna föreskrifvas, att Konungens 

 Befallningshafvande, såvida sådant på något håll skulle yrkas, borde 

 vara förpliktad att remittera frågan om sjösänkningen till vetenskaps- 

 akademien för afgifvande af utlåtande om företagets förhållande till 

 afsedda kraf. Och måhända vore det icke ur vägen, att jordbruks- 

 departementet erinrade statens landtbruksingeniörer därom, att förslag 



