VÄXTERNAS SINNESORGAN. 163 



stjälkarna hafva krökt sig mot fönstret, bladskifvorna visa 

 oss sin baksida, och vill man se den vackra mosaiken af deras 

 öfversidor, den ena intill den andra, så måste man ställa sig 

 — utanför fönstret. De transversalheliotropiska bladen ställa 

 sig ungefär i det läge, hvari man omedvetet håller en bok 

 eller ett tidningsblad, om man sitter och läser vid fönstret. 



Genom dylika exempel öfvertygas vi, att en växt, lika 

 väl som ett djur, icke blott mottager måjiga intryck från den 

 yttre naturen, utan äfven besitter en särskild känslighet för 

 vissa bestämda intryck. En viss inflytelse kan i olika organ 

 väcka en lifsverksamhet af mycket olika syftning; i många 

 fall reagerar t. o. m. samma organ på motsatta sätt under 

 olika perioder af sin utveckling. I växtens sätt att reagera 

 för dessa intryck visar sig alltså, liksom hos djuret, en viss 

 ändamålsenlighet på grund af förmågan att skilja mellan gag- 

 neliga och skadliga inflytelser. 



Djurens egenskap att med en viss reaktion besvara en 

 yttre inflj^telse kallar man retbarhet, och inflytelsen är således 

 för djuret ett retmedel; genom detta sättes i gång eller »ut- 

 löses» en viss retning. Dessa termer kunna tillämpas på mot- 

 svarande företeelser hos växterna. Intrycket, angreppet på 

 ett visst parti af växtens yta omsattes till en process, som 

 genom vissa ledningsbanor öfverföres till ett annat parti, 

 t. ex. en motorisk apparat, som endast på denna väg kan 

 retas och därigenom får sin egenartade verksamhet åväga- 

 bragt eller utlöst. Masken och blötdjuret, som »ser» ljus och 

 mörker, men ej föremål, har för detta ändamål en sinnesyta 

 (t. ex. små pigmenterade fläckar), tillpassad för ett bestämdt 

 retmedel, nämligen ljuset. Ljusretningen förorsakar i sin ord- 

 ning en mängd rörelser, som äro nödvändiga för detta djurs 

 hf och bestämma sättet för dess tillvaro. 



Om vi kunna tala om »sinnesförnimmelser» hos de lägsta 

 djuren, så äro vi äfven berättigade att tillämpa samma språk- 

 bruk på växtlifvet. Vi kunna således tala om växtens sin7ies- 

 organ och sinnesförnimmelser. I själfva verket försiggå äfven 

 hos oss vissa retningsprocesser inom sinnesorganen utan att 

 medföra medvetna sinnesförnimmelser. Så är t. ex. förhål- 

 landet med jämnviktsorganet, som hos oss inrymmes uti in- 

 nerörats hinnsäckar (»statocysterna»). Vi skola i det följande 

 finna, att en apparat af full motsvarighet både till byggnads- 

 princip och förrättning finnes i växtriket. Det finnes intet 



