VÄXTERNAS SINNESORGAN. 165 



Att dessa små papiller äro ståndarsträngens känselapparat, 

 framgår däraf, att plasman på dessa punkter är genom en 

 tunnare hinna än annorstädes skild från den yttre världen. 

 (Cellväggen är i papillens topp mindre än \'iooo mm. tjock.) 

 Om dessa öfverhudsceller vidröras, så kunna de små papil- 

 lerna lätt blifva intryckta i sin topp eller skjutas litet på 

 sned, och det fina plasmautskottet i hvarje papill undergår 

 en deformering, som i detta fall torde utgöra själfva intrycket 

 på sinnesytan. 



I några fall äro kaktusväxternas känselpapiller så låga, 

 att de blott utgöra en föga utbuktad förtunning af cellens 

 yttervägg, och de likna då till sin byggnad de s. k. känsel- 

 porerna, som skola omtalas längre fram. 



Känsliga ståndare har äfven den allbekanta surtornen, 

 Berberis vulgaris. I blommans midt sitter pistillen, omgifven 

 af 6 utspärrade ståndare. Bredvid basen af hvarje ståndar- 

 sträng visa sig två rödgula honungskörtlar, som bjärt sticka 

 af mot kronbladens blekgula färg. Då en insekt, lockad af 

 blommans starka doft, tränger sig ned mot honungen, vidrör 

 den ståndarsträngens insida. Men denna är på sitt midtparti 

 så känslig, att den svagaste beröring, t. o. m. af ett fint 

 hårstrå, kommer ståndaren att hastigt ställa sig rakt upp. 

 Om man däremot vidrör ståndarens baksida, så inträffar ingen 

 rörelse, icke ens om man bearbetar den med en nålspets; 

 om man försöker kröka ståndaren inåt mot blommans midt, 

 så ändrar den ej sin ställning. I dessa afseenden råder så- 

 ledes öfverensstämmelse med Opuntia-blomraan. Men den 

 känshga öfverhuden är något olika konstruerad. 



Under mikroskopet visar det retbara partiet af ståndar- 

 strängen en öiverhud med starkt utbuktade celler, som likna 

 jämförelsevis stora vårtor; dylika vårtformiga celler saknas 

 vid ståndarsträngens bas och finnes ej i nämnvärd grad på 

 dess yttersida samt aftaga i tydlighet upp mot ståndarknappen. 

 Cellens utåt hvälfda vägg är starkare förtjockad än sidoväg- 

 garna, men ett tunnare parti framgår dock rundt omkring 

 hvälfningens bas, längs förbindelselinjen mellan yttervägg och 

 sidoväggar, så att den tjocka och tunga hvälf ningen är rörligt 

 infogad liksom med en ledgång. Härtill kommer, att detta 

 tunnare parti fördjupar sig till en por vid hörnen af öfver- 

 hudscellernas yttervägg. De korta porkanaler, som därigenom 

 bildas, äro riktade snedt utåt och fyllda med plasma. Cellens 



