166 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 190G. 



innehåll, den s. k. protoplasten, får därigenom i hvarje hörn 

 en liten utskjutande plasmaflik, lik en mikroskopiskt liten 

 trefvare eller tentakel. Man inser lätt, att om cellens stora 

 och tunna utbuktning vidröres och vare sig tryckes inåt eller 

 försk jutes åt sidan, så måste de små plasmautskotten hop- 

 klämmas och deformeras, och detta måste åstadkomma ret- 

 ningen, alldenstund ståndarens plötsliga rörelse ofördröj ligt 

 inträffar. 



Höggradig känslighet finnes hos de långskaftade körtlar, 

 som sitta på öfversidan och i kanten af de insektfångande 

 och köttätande bladen af Drosera. De reagera för både me- 

 kaniska och kemiska inflytelser genom att dels afsöndra vissa 

 vätskor, dels kröka sina långa skaft mot bladskifvans midt. 

 Ett kemiskt angrepp medför en starkare och långvarigare 

 inåtkrökning, men äfven känsligheten för ynekanisk beröring 

 är så fin, att enligt Darwin redan ett litet stycke af ett hår- 

 strå, ^/s mm. i längd och endast 1 milliondels gram i vikt, 

 framkallar körtelhårets krökning, om det lägges i slemmet på 

 körtelhufvudet. (I körtelhårets skaft saknas känsligheten.) 



De små körtelhufvudena hos Drosera mottaga således 

 retning af två slag, mekanisk och kemisk, eller »känselintryck» 

 och »smakintryck». Men de ha f va dessutom flera andra funk- 

 tioner, nämligen att afsöndra fångstslemmet, att afsöndra det 

 köttlösande enzymet (växtens »magsaft») och att uppsuga den 

 digererade födan. 



öfverhuden på dessa små körtlars yta visar den egen- 

 domligheten, att cellernas radiala eller sidoväggar hafva lister, 

 som löpa ut ett stycke på cellens yttervägg. Därigenom blir 

 plasman invid ytterväggen afdelad i små fält eller flikar, och 

 om cellväggen förstöres, visar sig plasmakroppen eller proto- 

 plasten försedd med en mängd små flikar eller tentakler, 

 riktade mot körtelns omkrets. Deras storlek är mycket ringa, 

 ungefär 2 tusendels mm. i höjd och bredd. Man har jämfört 

 Drosera- körtelns byggnad med samma organ hos den portu- 

 gisiska jlugjäyigan, Drosophyllum lusitanicum, hvars körtelhår 

 emellertid visa den förenklingen, att de ej äga någon rörlighet 

 och därför kunna antagas ej heller besitta någon sensibihtet; 

 deras öfverhudsceller visa till sin byggnad den olikheten med 

 Droseras, att protoplasten på sin yttersida endast har några 

 större bukter, men ej så tydhgt afsatta småfhkar, som hos 

 Drosera. Detta talar för den åsikten, att man i Droseras 



