176 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1906. 



på epidermiscellernas vägg är mycket tunn och af homogen, 

 föga grynig beskaffenhet. Men — tillägger Haberlandt — 

 vore alla öfverhudscellerna af platt form med plana väggar, 

 så skulle ej belysningen i deras inre samtidigt blifva olika på 

 olika punkter; om ljuset fölle in i sned riktning, så skulle 

 visserligen de radiala sidoväggarna kasta slagskuggor på bot- 

 tenväggen i en cell, men då äfven radial väggarna äro glas- 

 klara, så skulle förändringen sannolikt blifva för svag för 

 att uppfattas af växten. 



Annorlunda blir förhållandet, om ytterväggarna äro hvälfda 

 utåt eller bottnarna hvälfda inåt mot bladets massa. En 

 sådan byggnad är också mycket vanlig. Epidermiscellerna 

 blifva därigenom plankojivexa eller hikonvexa. Denna cell- 

 form hade Haberlandt och andra författare förut tolkat så, 

 att dylika epidermisceller skulle liksom samlingslinser kon- 

 centrera ljuset på den underliggande gröna cell väf nåden, som 

 just i kraft af belysningen utför kolsyreassimilationen. I 

 några fall är säkerligen denna tolkning riktig. Men mera 

 oomtvistligt är det sakförhållandet, att dessa celler erhålla 

 skiljaktig belysning på plasman invid bakväggen eller cell- 

 bottnen, såsom några exempel skola visa. 



Hos en del blad äro öfverhudcellerna plankonvexa på 

 det sättet, att ytterväggen är plan och bakväggen konvex. 

 En modifikation häraf består däri. att bakväggen är bruten 

 i vinklar och därigenom har formen af en stympad pyramid. 

 I båda fallen blir bakväggens plasmabeläggning olika ,starkt 

 belyst, emedan dess olika delar luta olika mot ljusets infalls- 

 riktning; ytenheten får vid starkare lutning mottaga ett 

 mindre antal ljusstrålar. I det särskilda fall att ljuset kom- 

 mer vinkelrätt mot ytterväggen, blir cellbottnen starkast be- 

 lyst i sin midt och svagast i sin omkrets, och då detta till- 

 stånd råder, är bladet inriktadt i det »fixa ljusläget». Detta 

 är dess normala tillstånd, då det är i ro och fritt från ret- 

 ning. Men om ljusets riktning ändras, så »vaknar» bladet; 

 den normala ljusfördelningen har rubbats, och den ljuskäns- 

 liga plasman erfar en retning med den påföljd, att en be- 

 stämd rörelse utföres af bladskaftet. 



Hos en mycket stor mängd blad återigen är epidermis- 

 cellernas yttervägg konvex utåt och bakväggen eller cell- 

 bottnen plan. I detta fall kan hvarje cell liknas vid en 

 plankonvex lins, som bryter och samlar ljuset. En ljuskägla 



