182 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1906. 



den 28 maj 1900. Den samma iakttogs i synnerhet af ameri- 

 kanska expeditioner i Georgien och Nord-Carolina. Redan 

 följande år inträffade en ny total solförmörkelse den 17 maj 

 1901, h vilken med framgång iakttogs på Sumatra m. fl. stäl- 

 len. Till båda dessa förmörkelser hade expeditioner utsändts 

 från The United States Na val Observatory i Washington och 

 beskrifning af deras observationer föreligger nu i en särskild 

 volym af Publications oj ihe U. S. Naval Observatory Vol. IV. 

 Appendix I, 1905. Den närmare redogörelsen för expeditio- 

 nernas utrustning och de utförda observationsresultaten åt- 

 följas af en fängslande serie fotos såväl af själfva expeditio- 

 nernas stationer som af solens korona i ett stort antal bilder 

 med växlande expositionstid, hvilka med en hittills oupp- • 

 nådd tydlighet visa solkoronan, sådan den ter sig vid sol- 

 fläcksminimum med en kompakt och markerad utsträckning 

 i ekvators led, som mot polerna öfvergår i en karakteristisk 

 formation af distinkta korta böjda strålar, liknande en fjä- 

 derbuske. Dessa i närheten af solfläcksminimet 1901.7 ut- 

 förda observationer gifva anledning till en mångfald intres- 

 santa synpunkter. Då emellertid äfven år 1905 en total sol- 

 förmörkelse inträffade den 30 augusti och resultaten af observa- 

 tionerna af den samma redan börja blifva kända, skola vi 

 här något utförligare uppehålla oss vid denna förmörkelse. 

 Medan förmörkelserna 1900 och 1901 inträffade i närheten 

 af solfläcksminimum, inträffade åter föregående års förmör- 

 kelse i närheten af ett solfläcksmaximum, hvilket inträffar 

 1906.6. Också hafva de flesta beskrifningar af koronan från 

 denna senare förmörkelse gifvit vid handen den karakteris- 

 tiska formen vid solfläcksmaximum, i det nämligen de ljusa 

 strålarna då äro fördelade med en viss olikformighet rundt 

 omkring hela sollimben och de smärre karakteristiska ut- 

 sprången vid solens poler därvid mer eller mindre försvinna 

 i koronans allmänna hölje. 



Den centrala förmörkelsen sträckte sig inom en zon från 

 södra Canada mot Winipegsjön till östra delen af Arabien. 

 Förmörkelselinien förlöpte sålunda genom Labrador. Norra 

 Spanien, Algier, Tunis, Tripolis och Egypten. I Labrador 

 observerades förmörkelsen med framgång af några amatörer 

 med mindre astronomiska instrument, hvarvid korona-strå- 

 larne iakttogos och aftecknades och mot slutet af förmör- 

 kelsen en indigofärgad ton af månytan noterades. Däremot 



