188 VETENSKAPSAKADEMIENS ÅRSBOK. 1906. 



visade alltifrån skoltiden en utpräglad håg för naturens 

 studium. Under hela sitt lif obekymrad om den för till- 

 fället rådande riktningen, följde han redan i skolan sina från 

 läsordningen starkt afvikande intressen, äfven med risk att 

 därigenom utsätta sig för de ringaktande omdömen, som 

 lärarna på Stockholms gymnasium hyste om naturvetenskap 

 i allmänhet. »Cleve blir en hamnbuse» är ett af dessa peda- 

 gogers yttrande och har framkallat månget leende hos den 

 egensinnige ynglingens senare vänner. Emellertid tog han 

 under sista året igen det försummade, aflade sin student- 

 examen 1858 och började samma höst sina studier i Uppsala. 



Hans ämnen voro gifna, ty redan på gymnasiet hade han 

 under exkursioner skaffat sig god kännedom om hemlandets 

 djur- och växtvärld. Att iakttaga och att samla i naturen 

 var och förblef Cleves käraste sysselsättning och i sina ut- 

 märkta ögon ägde han ett ovärderligt hjälpmedel. Aldrig 

 trifdes han så väl som på ströftåg och färder, där hans in- 

 tresse ständigt väcktes af jordens mångskiftande rikedom 

 och där hans i grunden glada och naiva sinne tryggt kunde 

 öppna sig inför naturens frihet och frid. Ur detta intima 

 samlif med naturen, som vårt vidsträckta land i så hög grad 

 tillåter, framväxte en stark och sann kärlek till hembygden. 

 »Sverige är det bästa land på jorden» sade Cleve, som af- 

 skydde fraser. Icke minst skattade han här folkets nedärfda 

 frihetskänsla. Frihet fordrade han för egen del i arbete och 

 uppfattning liksom han i gengäld unnade den åt andra. 



På sextiotalet såsom ännu i dag kräfde studierna vid 

 universitetet alltför många år; mycket af det dyrbara ung- 

 domsarbetet förspilldes genom ofruktbar läsning och oprak- 

 tiska anordningar. Cleve förkortade studietiden så mycket 

 som möjhgt. Han blef 1862 fil. kandidat; bland hans lärare 

 må nämnas botanisten J. E. Areschoug och kemisten Lars 

 Fredrik Svanberg. Cleve karakteriserade den senare och 

 hans undervisning i en nekrolog (»Ny Illustrerad Tidning 

 17 aug. 1878) med följande ord: 



»Svanberg, som riktigt framhöll, att universitetsstudier 

 ej borde göras till lexläsning lämnade de studerande ej så 

 god ledning, att deras praktiska arbeten kunde blifva så in- 

 struktiva som önskligt. — Emot dem, som hunnit så långt, 

 att de kunde arbeta själf ständigt var Svanberg däremot 



