BIOGRAFIER. — PER TEODOR CLEVE. 195 



ur en gemensam synpunkt, d. v. s. han ansåg de i dem in- 

 gående NOo-, SO-3 och CN-grupperna bundna vid platina- 

 atomen på samma sätt som ammoniak i de ammoniakaHska 

 föreningarna (12, 13). 



1872 afshitade Cleve sina långvariga undersökningar 

 öfver de komplexa platinaföreningarna och sammanfattade 

 såväl sina experimentella som teoretiska resultat i ett större 

 arbete: On ammoniacal platinum bases (14). Efter ett till- 

 lägg, upptagande allt hvad man då visste om andra metal- 

 lers ammoniakaliska föreningar, drager han följande allmänna 

 slutsats: »Consequently as a rule, the most positive metals 

 seem to have the power to unite the greatest number of 

 moleculs of ammonia, but more negative metals such as 

 platinum, form the most stable ammoniacal compounds». 



I denna period infalla de geologiska resor och studier 

 hvilka ofvan i korthet omnämts. Återkommen från sin trans- 

 atlantiska färd hade Cleve 1869 blifvit utnämnd till adjunkt 

 vid teknologiska institutet i Stockholm och två år senare 

 blef han, vid 31 års ålder, ledamot af Vetenskapsakademien, 

 ett erkännande för den ovanligt stora forskareverksamhet, 

 som han redan då hade hunnit ådagalägga. Under de fem 

 år han tillbragte i Stockholm utvecklade han vid sidan af 

 sina experimentella arbeten en liflig författareverksamhet. 

 Till det populär-vetenskapliga verket: Ur vår tids forskning, 

 som vid den tiden utgafs af hans vän G. Retzius gemen- 

 samt med Axel Key, bidrog han med två uppsatser: Om 

 stenkol (1872) och: Om korallerna (1873). Föranledd af sin 

 lärarebefattning utgaf han sina första läroböcker: Lärobok i 

 oorganisk kemi (1872) och Lärobok i organisk kemi (1874). 



Icke minst dessa prof på pedagogisk verksamhet bidrogo 

 att förskaffa honom den ordinarie professuren i allmän och 

 åkerbrukskemi» vid Uppsala universitet, som genom Svan- 

 bergs tillbaka trädande blef ledig 1874. 



Med sin unga fru — Cleve hade i april samma år ingått 

 äktenskap med Alma Öhbom — inflyttade den nya profes- 

 sorn till det Kemikum i Karolinaparken, där han i trettio år 

 oaf brutet verkade på sin post och där han slutade sina 

 dagar. Denna institution, som Svanberg under ganska stora 

 svårigheter hade lyckats få till stånd, hade öppnats våren 

 1859 och >>var efter den tidens måttstock storartad» (Cleves 

 redogörelse för institutionerna för kemi etc. i Uppsala uni- 



